ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

24 січня 2019 року 
справа №820/6135/16
адміністративне провадження №К/9901/41119/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Центральної об'єднаної  державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області 
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року 
у складі судді Панченко О.В. 
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року 
у складі суддів Бегунца А.О., Старостіна В.В., Рєзнікової С.С.
у справі № 820/6135/16
за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області  
про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та  податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В :

08 липня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі  -Підприємець, платник податків, позивач у справі) звернувся до суду з позовом до   Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними дій податкового органу щодо проведення перевірки Підприємця у період з 22 липня 2016 року по 11 серпня 2016 року щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, визнання протиправною та скасування вимоги податкового органу про сплату боргу (недоїмки) від 18 серпня 2016 року №Ф-0000491304, визнання протиправним та скасування рішення податкового органу про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 жовтня 2016 року №0003861304, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 24 жовтня 2016 року №0003851304, з мотивів протиправності дій та безпідставності прийняття вимоги та рішень. 

30 березня 2017 року постановою Харківського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою від 23 травня 2017 року Харківського апеляційного адміністративного суду, позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) податкового органу від 18 серпня 2016 року №Ф-0000491304, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 жовтня 2016 року №0003861304 та податкове повідомлення-рішення  від 24 жовтня 2016 року №0003851304. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.  

19 червня 2017 року податковим органом подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України, в якій відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Підприємця відмовити у повному обсязі.  

08 серпня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України внаслідок усунення податковим органом недоліків наведених в ухвалі цього суду від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою податкового органу та витребувано справу № 820/6135/16 з Харківського окружного адміністративного суду.

Позивачем заперечення або відзив на касаційну скаргу відповідача до Суду не подавались, що не перешкоджає її розгляду по суті.

12 вересня 2017 року справа № 820/6135/16 надійшла на адресу Верховного Суду. 

19 березня 2018 року справа №820/6135/16 разом із матеріалами касаційного провадження К/9901/41119/18 передані до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець, знаходиться на податковому обліку податкового органу з 19 жовтня 2005 року.

У липні - серпні 2016 року податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, результати якої викладені в акті від 18 серпня 2016 року № 3114/20-30-13-04/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Висновками акта перевірки встановлені порушення позивачем:
- положень пункту 167.1 статті 167, пунктів 138.2, 138.4 статті 138, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 227546,98 грн., в тому числі - за 2014 рік у розмірі 72143,98 грн.; за 2015 рік в розмірі 155403,0 грн.;
- положень пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, яке полягає у неналежному веденні книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність; 
- положень статті 7, статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 114954,88 грн., в тому числі за 2014 рік - 44056,68грн.; за 2015 рік - 70898,20 грн.

Керівником податкового органу на підставі акта перевірки прийнято рішення, які є предметом судового розгляду у цій справі.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 18 серпня 2016 року № Ф - 0000491304, відповідно до якої позивачу нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 114954,88 грн.

Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0003861304 від 24 жовтня 2016 року, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 11495,49 грн.

Податкове повідомлення-рішення №0003851304 від 24 жовтня 2016 року, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 341320,47 грн., в тому числі за основним платежем - 227546,98 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 113773,49 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що відповідачем до суду не надано переконливих доказів обґрунтованості та законності оскаржуваних рішень та вимоги, досліджені матеріали справи вказують на необґрунтованість та незаконність оскаржуваних у даній справі рішень та вимоги.

Судами попередніх інстанцій здійснений буквальний та системний аналіз положень пункту 177.4 статті 177, пунктів 138.1, 138.2, 138.8, підпунктів 138.8.1, 138.8.5, 138.10.2, 138.10.3 статті 138 Податкового кодексу України, який зумовив склад витрат, їх особливості, підстави та порядок врахування для визначення об'єкта оподаткування, визнання їх на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Склад правопорушень, які покладені податковим органом в основу прийняття спірного рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, вимоги та податкового повідомлення-рішення відповідач доводить тим, що перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2014, 2015 роки виявлено невідповідність суми задекларованого валового доходу з сумами які надійшли на розрахунковий рахунок позивача.

Результати дослідження податкового органу ретельно встановлені та перевірені судами попередніх інстанцій, суть їх полягає у наступному.

Проаналізувавши надходження коштів на розрахунковий рахунок позивача та встановивши не відображення цих надходжень позивачем у книзі обліку доходів та витрат у відповідних періодах, контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем валового доходу на загальну суму 182085,00 грн., у тому числі за 2014 рік у розмірі 25000,00 грн.; за 2015 рік у розмірі 157085,00 грн., що доводить порушення позивачем пункту 164.1 статті 164 Податкового Кодексу України

Аналізуючи правильність визначення валових доходів, отриманих позивачем за 2014 -2015 роки податковим органом встановлено їх заниження на загальну суму 82085,00 грн., що доводить порушення пункту 164.1 статті 164 Податкового Кодексу України.

За результатами дослідження первинних документів (акти про надання послуг, видаткові накладні за 2013, 2014 роки) контролюючим органом визначено валовий дохід за 2014 рік в сумі 4050239,15 грн., валовий дохід від реалізації товарно-матеріальних цінностей (запчастини, комплектуючі, матеріали) вказаний у загальному складі актів про надання послуг та склав 2522177,94 грн.

Валовий дохід від реалізації товарно-матеріальних цінностей склав 2522177,94 грн., валові витрати від придбання товарно-матеріальних цінностей склали 2924454,94 грн.

За висновками контролюючого органу, різниця між вартістю реалізованих товарно-матеріальних цінностей віднесених до складу валового доходу та вартістю придбаних товарно-матеріальних цінностей, віднесених до складу валових витрат та які не пов'язані з отриманням доходу складає - 402277,00 грн. (2522177,94 грн. - 2924454,94 грн.).

Згідно податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік від 05 лютого 2016 року позивачем до складу валових витрат з придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції  віднесена сума 3723773,36 грн.

Згідно первинних документів (акти про надання послуг за 2015 рік) валовий дохід за 2015 рік склав 5098969,73 грн., валовий дохід від реалізації товарно-матеріальних цінностей (запчастини, комплектуючі, матеріали) вказаний у загальному складі актів про надання послуг склав 3165061,81 грн.

Валовий дохід від реалізації товарно-матеріальних цінностей склав 3165061,81 грн., валові витрати від придбання товарно-матеріальних цінностей склали 3723773,36 грн.

За висновками контролюючого органу, різниця між вартістю реалізованих товарно-матеріальних цінностей віднесених до складу валового доходу та вартістю придбаних товарно-матеріальних цінностей, віднесених до складу валових витрат та які не пов'язані з отриманням доходу складає - 558711,55 грн. (3165061,81 грн. - 3723773,36 грн.).

В ході перевірки встановлено, що позивачем у січні 2015 року від ТОВ "БРОК АЖ", по накладній від 30 січня 2015 року № РН-0000019 отримано плівку ПВХ стрейч 450/1300-9,00 мкм у кількості 2400,00 кг. на загальну суму 100800,00 грн., в т.ч. ПДВ - 16800,00 грн., без ПДВ - 84000,00 грн. Сума 84000,00 грн. 10 лютого 2015 року відображена позивачем у книзі доходів та витрат і віднесена до складу валових витрат у 2015 році.

Контролюючий орган при проведенні перевірки зазначив, що в актах надання послуг, видаткових накладних відсутня реалізація плівки ПВХ стрейч 450/1300-9,00 мкм. на користь замовників, покупців, в зв'язку з чим позивачем до складу валових витрат безпідставно віднесено суму 84000,00 грн. не пов'язану с отриманням доходу у 2015 році, чим порушено підпункт 177.4.1 пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України

Перевіркою встановлено завищення валових витрат позивачем на загальну суму 1044988,55 грн., в тому числі у 2014 році на суму 402277,00 грн., у 2015 році на суму 642711,55 грн., чим, на думку контролюючого органу, порушено підпункт 177.4.1 пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України. 
Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, відображеного у податкових деклараціях, контролюючим органом встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 1227073,55 грн., в тому числі за 2014 рік у розмірі 427277,00 грн., за 2015 рік у розмірі 799796,55 грн.   

Сума чистого оподатковуваного доходу у 2014 році від здійснення підприємницької діяльності за результатами перевірки склала 548784,34 грн.

Станом на 01 січня 2014 року розмір мінімальної заробітної плати склав 1218,00 грн. (десятикратний розмір мінімальної заробітної плати - 12180,00 грн.).

Сума податку з чистого доходу за 2014 рік, що оподатковується податком за ставкою 15% складає 21924,00 грн. (1218,00*10*15% *12міс.)

Сума податку з чистого доходу за 2014 рік, що оподатковується податком за ставкою 17% складає 68446,08 грн. ((548784,34 : 12міс.)- 12180,00)* 17%* 12міс.)

Загальна сума податку з доходів фізичних осіб за 2014 рік за даними перевірки складає 90370,08 грн.

Сума чистого оподатковуваного доходу у 2015 році від здійснення підприємницької діяльності, за результатами перевірки, склала 854830,93 грн.

Станом на 01 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати склав 1218,00 грн. (десятикратний розмір мінімальної заробітної плати - 12180,00 грн.).

Сума податку з чистого доходу за 2015 рік, що оподатковується податком за ставкою 15% складає 21924,00 грн. (1218,00 *10 *15% *12міс.)

Сума податку з чистого доходу за 2015 рік, що оподатковується податком за ставкою 20% складає 141734,16 грн. ((854830,93 : 12міс.) - 12180,00)*20%*12міс.)

Загальна сума податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік за даними перевірки складає 163658,16 грн.

За результатами перевірки встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб, який утримано з сукупного доходу, одержаного позивачем у періоді з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року на загальну суму 227546,98 грн. (за 2014 рік - 72143,98 грн., за 2015 рік - 155403,00 грн.), чим, на думку контролюючого органу, порушено пункт 167.1 статті 167, пункт 177.2 пункту  177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок контролюючим органом встановлено, що позивач у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року занизив суму чистого доходу на загальну суму 1227073,55 грн. (за 2014 рік у розмірі 427277,00 грн., за 2015 рік у розмірі 799796,55 грн.), внаслідок чого, як вважав контролюючий орган, порушено статтю 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". 

Сума чистого доходу за даними перевірки за 2014 рік складає 548784,34 грн., за 2015 рік складає 854830,93 грн.

Таким чином, за результатами перевірки встановлено заниження позивачем самостійно визначеної суми з урахуванням максимальної величини, на яку нараховується єдиний, внесок у розмірі 34,7 %, у 2014 році на суму 126964,66 грн., у 2015 році на суму 204317,62 грн.

За результатами перевірки самостійно визначена сума з урахуванням максимальної величини склала у 2014 році - 248472,00 грн., у 2015 році - 259352,00 грн.

Щодо порушень з боку позивача нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, контролюючим органом встановлено заниження сум страхових внесків від суми чистого доходу за 2014, 2015 роки, внаслідок чого, за визначенням контролюючого органу, порушено статтю 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

В зв'язку з наведеним контролюючим органом донараховано єдиного соціального внеску на загальну суму 114954,9 грн., в тому числі за 2014 рік - 44056,68 грн., за 2015 рік - 70898,20 грн.

Оцінюючи спірні правовідносини суди попередніх інстанцій визнали висновки податкового органу неприйнятними та  висновувалися на наступному.

За даними податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік суми витрат на придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції складають розмір 2 924 454,94 грн., натомість відповідачем визнано витрати на суму 2 522 177,94 грн.

При цьому зазначено, що позивачем зайво віднесено до складу витрат звітного періоду суму у розмірі 402 277,00 грн. В додатках до акту перевірки відповідач перелічив первинні бухгалтерські документи позивача (акти про надання послуг), на підставі яких ним визнано витрати позивача на придбання ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції, у розмірі 2 522 177,94 грн.

Щодо зазначення відповідачем в акті перевірки про ненадання позивачем у ході перевірки підтверджуючих документів на завищену, на думку контролюючого органу, суму витрат, слід зауважити, що до матеріалів справи позивачем надано документи первинного обліку, які підтверджують суми витрат позивача на придбання ТМЦ у повному обсязі.

На підтвердження розміру вартості придбаних ТМЦ, які реалізовані позивачем у звітному періоді, до суду надано копії відповідних первинних бухгалтерських документів - видаткових накладних, на підставі яких позивач здійснював придбання товару та, відповідно, понесення витрат.

Частина документів, які підтверджують реалізацію придбаних ТМЦ у 2014 році була взята до уваги посадовими особами відповідача під час перевірки та відображена у додатках до акту. Решта актів про надання послуг у цьому ж періоді, в яких також відображена номенклатура та вартість реалізованого позивачем товару, вартість придбання якого включена до складу витрат у 2014 році, безпідставно не взята до уваги при проведенні перевірки.

Крім перелічених відповідачем в додатках до акту перевірки документів, якими підтверджується реалізація ТМЦ на суму 2 522 177,94 грн., відповідачем не взято до уваги документи, якими підтверджується реалізація товару на суму 220 448,97 грн. Копії цих документів - актів про надання послуг, рахунків-фактур, платіжних доручень та меморіальних ордерів, які підтверджують пов'язаність задекларованих витрат на придбання ТМЦ з доходом від їх реалізації, додано до матеріалів справи.

При цьому, у вказаній колонці додатку до декларації окрім вартості придбаних ТМЦ, які реалізовано у звітному періоді, зазначається також вартість витрат на придбання ТМЦ, які використані під час виконання робіт (надання послуг) платником податків. Документи, які підтверджують вказаний вид витрат позивача, бралися останнім до уваги. Загалом вартість таких витрат позивача у звітному періоді 2014 року склала 181828,03 грн.

У звітному періоді 2014 році позивач, керуючись положеннями пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, яка містить бланкетні норми, які відсилають до порядку визначення витрат операційної діяльності згідно з розділом III Податкового кодексу К України, абзацу 1 пункту 138.1, підпунктів 138.8.1, 138.8.5, 138.10.2, 138.10.3 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України, здійснив віднесення до складу витрат за приписами саме цих положень.

Наведені документи, які підтверджують задекларовану позивачем суму витрат щодо вартості придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані під час виконання робіт, та не враховані контролюючим органом під час проведення перевірки, підтверджують правомірність віднесення позивачем до складу витрат на вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції в 2014 році на суму 2 924 454, 94 грн. (4 колонка додатку № 5 до декларації).

Оцінка перелічених первинних документів здійснена судами попередніх інстанцій за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлена їх відповідність вимогам частини першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 44 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704), внаслідок чого первинні документи, як підстави формування даних податкового обліку визнані судами попередніх інстанцій, як належні та допустимі докази.

Щодо законності та обґрунтованості нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 114954,88 грн.

Оцінюючи спір у цій частині суди попередніх інстанцій висновувалися на тому, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року N 2464-VI, здійснили системний аналіз положень статті 2, пунктів 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього, частини 2 статті 6, частин 7, 8 статті 9, 11, частини 3 статті 25  цього закону, пункту 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" (із змінами та доповненнями), приписів частини 2 пункту 2 розділу IV, п. 1 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 499 від 20 квітня 2015 року (надалі - Інструкція № 449), дійшли до висновку про те, що у межах спірних відносин контролюючий орган виходив з невірного відображення позивачем сум, на які нараховується єдиний внесок, враховуючи невірне визначення сум доходу (прибутку), проте ці доводи спростовані судовим розглядом, а згідно акта перевірки інших порушень при нарахуванні єдиного внеску з сум заробітної плати найманих працівників позивача встановлено не було.

Суди попередніх інстанцій звернулись до положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, за якими, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову та зазначили, що відповідачем до суду не надано переконливих доказів обґрунтованості та законності оскаржуваних рішень та вимоги, а досліджені матеріали справи вказують на необґрунтованість та незаконність оскаржуваних рішень та вимоги.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність об'єкта обчислення єдиного соціального внеску та застосування штрафних фінансових (санкцій) та пені з цього внеску.

Суд визнає, що у межах спірних відносин, інші донарахування є похідними від визначення чистого оподаткованого доходу, як об'єкту оподаткування податком на дохід фізичних осіб, недоведеність правомірності збільшення цього податку у межах спірних відносин унеможливлює як донарахування єдиного соціального внеску шляхом формування вимоги, так і застосування штрафу та нарахування пені щодо його не сплати.

Суд визнає, що податковий орган обравши суцільний метод перевірки, а саме такий метод є належним при контролі за правильністю формування платниками податку на доходи, застосував вибірковий спосіб контролю, що і призвело до хибних висновків при аналізі фінансово-господарської діяльності Підприємця.

Звертаючись із касаційною скаргою, податковий орган просить про переоцінку доказів, яка з огляду на межі касаційного перегляду, встановлені частиною першою та другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, є неможливою.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі № 820/6135/16 залишити без змін.   

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                                     І.А. Гончарова

                                                                                                    І.Я. Олендер