ПОСТАНОВА
Іменем України

21 листопада 2018 року 
Київ
справа №751/1825/17
адміністративне провадження №К/9901/21540/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Білоуса О.В., 
суддів - Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу інспектора роти №  3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Портянка Станіслава Володимировича на постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 травня 2017 року (головуючий суддя - Цибенко  І.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року (головуючий суддя - Ганечко  О.М., судді - Бабенко  К.А., Літвінова  Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_2 до управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти №  3 батальйону управління патрульної поліції Портянко Станіслава Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора роти №  3 батальйону управління патрульної поліції Портянко Станіслава Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 15 березня 2017 року серії ДР № 117423 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.;
- закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відносно нього винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 15 березня 2017 року серії ДР № 117423 за те, що він здійснив зупинку в зоні дії знаку «Зупинка заборонена» та не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_2 вважає вказану постанову незаконною,  оскільки правил дорожнього руху він не порушував, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у нього був в автомобілі, але він помилково надав інспектору поліс, строк дії якого закінчився. Також, позивач вказує на відсутність доказів, що підтверджують його вину у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень.

Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову від 15 березня 2017 року серії ДР № 117423 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП;
- в задоволенні решти позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. 

Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржником зазначено, що висновки судів попередніх інстанцій є помилковими, оскільки вчинення позивачем адміністративного правопорушення (зупинка транспортного засобу у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», а також не пред'явлення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, далі - страховий поліс) підтверджується його поясненнями та показами свідків наданими у судовому засіданні. Строк дії страхового полісу, пред'явленого інспектору патрульної поліції на час його перевірки закінчився, що свідчить про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. При цьому, факт надання до суду страхового полісу, чинного з 15 березня 2017 року не може бути підставою для звільнення позивача від відповідальності. Також, у підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП відповідачем надано диск з фотофіксацією його вчинення. Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г. 

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 15 березня 2017 року відповідачем, стосовно позивача, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДР №  117423, якою його визнано винним за частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

У постанові зазначено, що 15 березня 2017 року о 14 год. 50 хв. у місті Чернігів, по вулиці Червоногвардійська, 14, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «HONDA CR-V» номерний знак «СВ3290АО», здійснив зупинку у зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» та не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив підпункт 3.34 пункт 33.3 розділу 33 та підпункт 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився також суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП, а тому притягнення його до відповідальності є необґрунтованим та протиправним.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 8.4. «в» ПДР України визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до підпункту 3.34 пункту 33.3 «Заборонні знаки» розділу 33 ПДР України - «Зупинка заборонено», дорожній знак 3.34 забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно підпунктом "ґ" пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з статтею 31 Закону №  580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №  580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

При вирішенні спору у цій справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що будь-яких належних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП, відповідачем не надано. 

Суди попередніх інстанцій зазначили, що з наданих відповідачем доказів неможливо достеменно встановити факт знаходження транспортного засобу ОСОБА_2 в зоні дії знаку 3.34 - «Зупинка заборонена». Відповідачем не проведено замірів відстані в межах 40 метрів, на які поширюється зона дії вказаного знаку. Крім того, на фото, які витребувані судом апеляційної інстанції, де зображений автомобіль позивача не видно вищевказаного знаку. Отже, відповідачем не зафіксовано порушення позивачем вимог ПДР України щодо зупинки.

Також, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП. ОСОБА_2 зазначає, що 15 березня 2017 року помилково надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, дія якого закінчилась. ОСОБА_2 вказав, що мав інший поліс, який знаходився окремо в автомобілі, та намагався це пояснити інспектору поліції.

У підтвердження зазначеного, позивачем до суду надано копію страхового поліса, строк дій якого починається з 09-00 год. 15 березня 2017 року.

При цьому, будь-яких спростувань вищенаведених обставин відповідач суду не надав.

Відповідно до статті 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно з статтею 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За такого правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 15 березня 2017 року серії ДР №  117423 у зв'язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 та частиною першою статті 126 КУпАП.

За приписами статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 

Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості перевіряти правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, інакше, аніж на підставі встановлених ними фактичних обставин справи. При цьому будь-яких обставин, які б свідчили про допущення судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, що дозволяли б суду вийти за межі доводів касаційної скарги та слугували обов'язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, Верховним Судом не встановлено. 

Більшість доводів касаційної скарги, по суті, зводяться до незгоди з мотивами судів першої та апеляційної інстанцій, якими вони керувалися при оцінці доказів, і встановлених на цих підставах обставин дорожньої-транспортної ситуації за участі позивача, що в підсумку вплинуло на прийняття рішення про відсутність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, поставлених йому за провину та протиправність оскаржуваної постанови.

З урахуванням визначених статтею 341 КАС України меж перегляду касаційним судом рішень судів першої та апеляційної інстанцій, такі аргументи скаржника не можуть слугувати підставою для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що постанова Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 травня 2017 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 

Керуючись статтями 341, 345, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу інспектора роти №  3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Чернігові Департаменту патрульної поліції Портянка Станіслава Володимировича залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 травня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді                                                                                           І.Л.Желтобрюх

                                                                                          Т.Г.Стрелець