ПОСТАНОВА
Іменем України

24 січня 2019 року 
Київ
справа №804/7575/16
адміністративне провадження №К/9901/23742/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,  
суддів - Бевзенка В.М., Желтобрюх І.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року (головуючий суддя Чередниченко В.Є., судді - Іванов С.М., Панченко О.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення від 26 листопада 2015 року №116 та рішення (висновку) від 13 вересня 2016 року, 
У С Т А Н О В И В:
7 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Атестаційної комісії №21 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Національної поліції України в частині включення позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, що складений на виконання підпункту 1 пункту 2 наказу Національної поліції України від 26 листопада 2015 року №116 «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України»; визнати протиправним та скасувати рішення Національної поліції України в частині включення ОСОБА_2 до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, що складений на виконання підпункту 1 пункту 2 наказу Національної поліції України від 26 листопада 2015 року № 116 «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України»; визнати протиправними дії Національної поліції України щодо проведення атестації ОСОБА_2; визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 13 вересня 2016 року та зазначене в Розділі IV атестаційного листа «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)», а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», яке прийняте стосовно позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року здійснено заміну неналежного відповідача з Національної поліції України на належного - Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року клопотання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду задоволено частково. Позов ОСОБА_2 в частині визнання протиправним та скасування рішення Національної поліції України в частині включення позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, що складений на виконання підпункту 1 пункту 2 наказу Національної поліції України від 26 листопада 2015 року № 116 «Про проведення атестування поліцейських апарату Національної поліції України» залишено без розгляду. У задоволенні іншої частини клопотання відповідача відмовлено.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 13 вересня 2016 року та зазначене в Розділі IV атестаційного листа «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)», а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», яке прийняте стосовно ОСОБА_2 В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь позивача судові витрати у розмірі 551,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.     
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року скасовано, позов залишено без розгляду, у зв'язку з пропуском позивачем місячного строку, передбаченого частиною третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення із позовною заявою; далі - КАС України).
Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції,   ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2016 року залишити в силі. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 7 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області скористалося своїм правом та надіслало до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Бевзенка В.М., Желтобрюх І.Л.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що під час прийняття рішення про невідповідність позивача займаній посаді, атестаційною комісією враховувались обов'язкові критерії згідно з пунктом 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських», затвердженою  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року №1465  (далі -  Інструкція №1465), і що за сукупністю оцінки усіх критеріїв позивач виявив себе як некваліфікований працівник, зокрема, щодо низьких показників хоча б одного із встановлених критеріїв. Крім того, в обґрунтування рішення суд зазначив, що атестаційна комісія, в порушення вимог статті 57 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» та пункту 16 розділу IV Інструкції не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала в сукупності повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників його службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо, а тому таке рішення підлягає скасуванню. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи позов без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 пропущено місячний строк звернення до суду з позовом, встановлений частиною третьою статті 99 КАС України, оскільки відповідачем оскаржуване рішення (висновок) прийнято 13 вересня 2016 року, позивача з ним ознайомлено 30 вересня 2016 року, проте, до суду з позовом про його скасування звернувся 7 листопада 2016 року. Клопотання про поновлення цього строку позивач до суду не надав.  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначені висновки суду апеляційної інстанції, вважає передчасними, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції, яка була чинна на час звернення позивача до суду й ухвалення оскаржуваних судових рішень, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
За змістом частин першої, другої статті 99 зазначеного Кодексу адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною третьою цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Тобто, за змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 100 КАС України, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції в обґрунтування оскаржуваної ухвали зазначив, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом із пропуском місячного строку, встановленого частиною третьою статті 99 КАС України, проте, клопотання про поновлення цього строку до суду не надав, а отже позов підлягає залишенню без розгляду.
Разом з тим, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд при розгляді справи залишив поза увагою те, що представником позивача у судовому засіданні 5 грудня 2016 року було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. В ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду надано оцінку доводам представника позивача щодо поважності пропуску строку позову та поновлено ОСОБА_2 строк для звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення (висновку) Атестаційної комісії № 21 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 13 вересня 2016 року, прийнятого стосовно позивача. В іншій частині позов залишено без розгляду. 
Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою та другою статті 341 КАС України передбачено, що суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
  Згідно пункту 2 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
За приписами частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляд.
Керуючись статтями 3, 345, 349, 353,  355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 лютого 2017 року скасувати, а справу направити для продовження розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді                               В.М.Бевзенко 
                                                                                                    І.Л.Желтобрюх