ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року 

м. Київ

Справа №  913/152/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
головуючий - Стратієнко Л.В.,
судді: Вронська Г.О., Ткач І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Сігнаєвської К.І.;

за участю представників:
позивача - не з'явився,
відповідачів - 1 - не з'явився,
                       - 2 - Бабій А.Б.,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог 
на предмет спору, на стороні позивача - не з'явився,
прокуратури - Зарудяної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Луганської області, 
на рішення Господарського суду Луганської області  
(суддя - Іванов А.В.)
від 05.07.2018,

та постанову Східного апеляційного господарського суду
(головуючий - Здоровко Л.М., судді - Геза Т.Д., Плахов О.В.)
від 29.11.2018,

за позовом заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України,
до 1) приватного підприємства "Секьюріті Бізнес Компані - Індекс",
     2) регіонального відділення Фонду державного майна України по Луганській області, 

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: державний навчальний заклад "Сєвєродонецьке вище професійне училище", 
про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути приміщення,

В С Т А Н О В И В:

у березні 2018 року заступник прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 004426/09 від 13.01.2017, укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області та приватним підприємством "Секьюріті Бізнес Компані-Індекс". Просив зобов'язати ПП "Секьюріті Бізнес Компані-Індекс" звільнити державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові вбудовані приміщення площею 91, 74 кв.м, вартістю 173 200, 00 грн на першому поверсі п'ятиповерхового адміністративно-господарського приміщення (інвентарний номер 10310716), розміщене за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-т. Центральний, 22 та повернути його державному навчальному закладу "Сєвєродонецьке вище професійне училище" (балансоутримувач).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір суперечить ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна". Посилається на те, що при укладенні цього договору не було дотримано порядку, визначеного ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Зазначає, що невикористання ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище" спірного приміщення для навчального процесу не є підставою для визнання цього договору правомірним, оскільки чинним законодавством встановлена заборона на використання такого приміщення з іншою метою, не пов'язаною з навчально-виховним процесом. Отже, спірний договір оренди підлягає визнанню недійсним, а приміщення - поверненню балансоутримувачу.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 05.07.2018, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2018, у задоволенні позову відмовлено.

22.12.2018 заступник прокурора Луганської області подав касаційну скаргу на рішення Господарського суду Луганської області від 05.07.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2018, в якій просить постановлені у справі судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підставами для скасування постановлених у справі судових рішень прокурор зазначає те, що господарськими судами неправильно застосовано норм матеріального права - ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 63 Закону України "Про освіту"; безпідставно застосовано ч. 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватись навчальним закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" без урахування ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту". Вважає, що господарськими судами не було взято до уваги те, що невикористання ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище" спірних приміщень залежить виключно від організації адміністрацією закладу освіти навчально-виховного процесу та не свідчить про те, що ці приміщення не належать до навчального закладу та не позбавляє їх спеціального статусу, як приміщень об'єкта освіти. Невикористання приміщення для навчального процесу не надає права передати це приміщення в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з начально-виховним процесом (така ж правова позиція викладена і в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17). Недостатнє фінансування навчального закладу також не є підставою для використання об'єктів освіти для цілей, не пов'язаних з освітньою діяльністю. Орендовані приміщення будівлі гуртожитку ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище" необхідні і можуть бути використані для забезпечення нормального функціонування Луганського державного університету внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка, тобто за цільовим призначення. Посилається на постанови Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 910/9914/17, від 30.01.2018 у справі № 905/1266/17, від 03.05.2018 у справі № 902/215/17, від 03.04.2018 у справі № 925/748/17, від 02.08.2018 у справі № 913/934/17, від 10.10.2018 у справі № 917/1934/17.

У відзиві на касаційну скаргу регіональне відділення Фонду державного майна України по Луганській області вказує на те, що з аналізу ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" вбачається, що частина приміщень будівлі, яка є складовою об'єкта освіти, може бути використана для проведення діяльності не пов'язаної з навчально-виховним процесом. Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 922/2648/16 викладена правова позиція про те, що встановлені Законом України "Про освіту" обмеження відносяться не до усього майна, яке знаходиться на балансі об'єктів освіти, а виключно до тієї його частини, яка використовується для навчального процесу. Також, на думку відповідача - 2, адміністративно-господарські приміщення за своїм функціональним призначенням не розраховані для використання безпосередньо в навчальній діяльності і надання їх в оренду жодним чином не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. Вважає, що матеріалами справи не підтверджується і прокурором не доведено те, що Луганський державний університет внутрішніх справ імені Е.О. Дідоренка потребує будь-яких додаткових приміщень для забезпечення свого навчального процесу. Просить прийняті у справі судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судами, 13.01.2017 між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Луганській області (орендодавець) і ПП "Секьюріті Бізнес Компані - Індекс" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 004426/09, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові вбудовані приміщення, площею 91, 74 кв.м на першому поверсі п'ятиповерхового адміністративно-господарського приміщення (інв. № 10310716) (майно), розміщене за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-т. Центральний, 22, та обліковується на балансі ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку станом на 30.09.2016 і становить 173 200,00 грн.

Майно орендодавець передав орендареві під розміщення офісу (п. 1.2 договору).

Пунктом 10.1 договору визначено, що цей договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 13.01.2017 до 11.01.2020.

За актом приймання-передавання від 13.01.2017 орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлові вбудовані приміщення площею 91,74 кв. м на першому поверсі п'ятиповерхового адміністративно-господарського приміщення (інв. № 10310716), розміщене за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-т. Центральний, 22, що перебуває на балансі ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище".

Судами встановлено, що на виконання ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавець отримав у Міністерства освіти і науки України як в уповноваженого органу на управління вказаним майном дозвіл на укладення договору оренди на строк до 3-х років. Також, листом № 166 від 26.03.2018 балансоутримувач ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище" повідомило прокуратуру Луганської області про те що надає згоду на оренду лише тих приміщень, які в учбовому та виховному процесі не використовуються. 

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Закони України "Про оренду державного та комунального майна", "Про освіту", постанова Кабінету Міністрів України № 796 від 27.08.2010 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" не забороняють передавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, за умови, що такі об'єкти тимчасово не використовуються у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. Встановивши, що орендовані ПП "Секьюріті Бізнес Компані - Індекс" приміщення знаходяться в адміністративно-господарському приміщенні (яке за своїм функціональним призначенням не розраховане безпосередньо для використання в навчальній діяльності), розташовані окремо від навчальних корпусів та мають окремий вхід; на час їх передання в оренду були вільні, у навчальній та навчально-виховній діяльності не використовувались; передача їх в оренду ПП "Секьюріті Бізнес Компані-Індекс" для розміщення офісу не порушує умови безпечної роботи закладу, а їх звільнення відповідачем -1 призведе до консервації, занепаду і погіршення стану цього майна (у закладі відсутні кошти на його утримання), відмовили у визнанні недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 004426/09 від 13.01.2017 та у похідній вимозі про зобов'язання повернути спірне приміщення балансоутримувачу. 

Також, апеляційний суд вказав на те, що прокурор не обґрунтував та не довів яким чином були порушені права, інтереси держави спірним договором та які порушені, невизнані чи оспорювані права держави будуть відновлені у разі визнання недійсним цього договору та звільнення ПП "Секьюріті Бізнес Компані-Індекс" орендованих приміщень.

Проте, повністю погодитися з такими висновками господарськими судів не можна з огляду на таке.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" (у редакції, чинній на момент укладення договору оренди) визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.
Система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти (ст. 28 Закону).
Структура освіти включає, зокрема, дошкільну освіту, загальну середню освіту, професійну-технічну освіту (ст. 29 Закону).
Фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання (ч. ч. 1, 4 ст. 61 Закону).
Матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством (ч. 1 ст. 63 Закону).
Згідно з ч. 4 ст. 61 Закону України "Про освіту" майно навчальних закладів може використовуватись як додаткове джерело фінансування цих закладів шляхом отримання доходів від надання в оренду приміщень.
Приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу (постанова Кабінету Міністрів України № 1442 від 28.10.2004 "Про затвердження Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна").

У пп. 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" вказано, що навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.
Пунктом 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України № 63 від 14.08.2001, встановлено, що здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється.
Отже, виходячи зі змісту вищенаведених правових положень, як додаткове джерело фінансування навчальних закладів законом передбачена можливість залучати, у тому числі, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Проте, надання в оренду таких приміщень, споруд, обладнання, що тимчасово не задіяні, дозволяється лише для їх використання, пов'язаного з навчально-виховним процесом відповідного навчального закладу, за умови, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.
Невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з навчально-виховним процесом (правова позиція, викладена у п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17; така ж правова позиція викладена і в постанові об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17).

Відмовляючи у визнанні оспорюваного договору недійсним, господарські суди, встановивши, що вказане майно - нежитлові вбудовані приміщення, площею 91, 74 кв.м на першому поверсі п'ятиповерхового адміністративно-господарського приміщення (інв. № 10310716) (майно), розміщене за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, пр-т. Центральний, 22 та обліковується на балансі ДНЗ "Сєвєродонецьке вище професійне училище", було передано відповідачу-1 під розміщення офісу (п. 1.2 договору № 004426/09), за наявності відповідного дозволу Міністерства освіти і науки України, належним чином не дослідили для яких цілей відповідачем -1 було розміщено в спірних приміщеннях офіс і яким видом діяльності в цьому офісі займається відповідач -1. Отже, в порушення вимог ст. 86 ГПК України, судами не було встановлено який вид діяльності здійснюється відповідачем в орендованих приміщеннях, а лише обмежилися посиланням на те, що ця діяльність не порушує умови безпечної роботи закладу, сприяє непогіршенню стану майна та є єдиним джерелом надходження небюджетних коштів, що надає можливість підтримувати майно училища в належному стані.

Без належного дослідження і встановлення яким видом діяльності в цих приміщеннях займається відповідач-1 і чи є така діяльність пов'язана з навчально-виховним процесом чи ні, не можна прийняти законне і обґрунтоване рішення в силу ст. 236 ГПК України. Також, судами не було належним чином взято до уваги і те, що невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу не надає орендодавцю права передати ці приміщення в оренду з іншою метою, ніж пов'язаною з навчально-виховним процесом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 906/164/17, які Верховний Суд враховує в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України, судові рішення про відмову у позові підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно взяти до уваги вказане, належним чином дослідити наявні в матеріалах справи докази згідно з вимогами ст. 86 ГПК України, встановити з якою ж метою використовуються і яким видом діяльності займається відповідач-1 в приміщеннях, які орендувались ним під розміщення офісу, врахувавши те, що приміщення, які перебувають на балансі державних закладів освіти в оренду можуть передаватись лише для здійснення діяльності пов'язаною з навчально-виховним процесом і невикористання їх навчальним закладом для навчального процесу не надає права передати їх в оренду з іншою метою, ніж для навчального процесу; належним чином встановити наявність чи відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним та повернення вказаних приміщень балансоутримувачу. В залежності від встановленого і відповідно до вимог закону прийняти рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 236 - 238 ГПК України.

Оскільки справа підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду, то відповідно до вимог п. 14 ст. 129 ГПК України суд касаційної інстанції не здійснює розподіл судового збору.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу заступника прокурора Луганської області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Луганської області від 05 липня 2018 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 29 листопада 2018 року у справі за № 913/152/18 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                            Л. Стратієнко 

Судді                                                                                         Г. Вронська 
                                                                                                 
                                                                                                  І. Ткач