ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року 
м. Київ

Справа №  903/909/16 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Пількова К. М. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
за участю секретаря судового засідання Жураховської Т.О.
розглянув касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича 
на рішення Господарського суду Волинської області (суддя І.О. Якушева) від 07.12.2017 
та постанову Рівненського апеляційного господарського суду (головуючий -Г.Є.   Олексюк, судді В.В. Грязнов, М.Г. Петухов) від 21.02.2018
за позовом Фізичної особи-підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича 
до Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Луцької районної державної адміністрації
про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради № 7/2 від 16.03.2016.

Учасники справи:
представник позивача - не з'явився,
представник відповідача - Мохнюк М.В.
представник третьої особи - з'явився.

Короткий зміст позовних вимог
1.          02.12.2016 Фізична особа-підприємець Дармовис Сергій Анатолійович (далі - Позивач) подав позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області (далі - Відповідач) від 16.03.2016 № 7/2 "Про розгляд клопотання Дармовиса С.А. (далі - Рішення). 
2.          Позовна заява мотивована незаконністю Рішення про відмову Позивачу у продовженні та переукладенні на новий строк договору оренди водних об'єктів та земель водного фонду №   040607600011 від 21.02.2006, укладеного Позивачем з Луцькою районною державною адміністрацією (далі - Третя особа) та зареєстрованого в книзі державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок (далі - Договір), а також незаконністю надіслання Позивачу листа-повідомлення про заперечення у поновленні Договору із двома примірниками акта приймання-передачі щодо повернення орендованої земельної ділянки для підпису з огляду на те, що правовідносини за Договором існують між Позивачем та Третьою особою, а тому винесення Відповідачем оскаржуваного рішення не відповідає нормам закону щодо оренди земельної ділянки. Крім цього Позивач вказав, що орендодавцем переданого Позивачу в оренду за Договором об'єкту, який є водним об'єктом та земельною ділянкою водного фонду є Третя особа, яка має право приймати рішення щодо продовження або відмови в продовженні Договору. Також Позивач вказує, що впродовж листопада-грудня 2015 року, а також січня -листопада 2016 року від належного орендодавця - Третьої особи, не надходило жодних заперечень щодо подальшої оренди майна за Договором, не відбувалось повернення орендованого майна від Позивача до орендодавця.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.          Справа розглядалась неодноразово.
4.          При новому розгляді справи 07.12.2017 Господарський суд Волинської області прийняв рішення (залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.02.2018) у задоволенні позову відмовити.
5.          Рішення судів мотивовані правом Позивача розпоряджатись землями комунальної власності, у тому числі шляхом прийняття оскаржуваного Рішення, оскільки орендована земельна ділянка за рішенням Волинської обласної ради від 27.12.2011 № 8/30 "Про встановлення (зміну) меж населених пунктів" була включена в межі населеного пункту села Городище Луцького району, у зв'язку з чим вона набула статусу земельної ділянки комунальної власності, а додатковою угодою від 01.11.2012 до Договору внесені зміни щодо орендної плати, а орендодавцем визначено Відповідача. Суди вказали, що доводи Позивача про різні кадастрові номери орендованої ним земельної ділянки в різні проміжки часу не впливають на законність Рішення, оскільки у Державному земельному кадастрі містяться відомості щодо земельної ділянки площею 10,4373 га для рибогосподарських потреб комунальної форми власності з кадастровим номером 0722881700:01:001:1315, тоді як ні Договір, ні додаткова угода до нього не містять кадастрового номеру орендованої земельної ділянки. Висловлення заперечення Відповідачем з направленням у встановлений строк відповідного повідомлення Позивачу - про відмову в поновленні Договору, та прийняття Відповідачем з цього приводу Рішення за результатами розгляду звернення Позивача в порядку частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а також факт наявності у Позивача заборгованості зі сплати орендної плати в сумі 767 грн 02 коп. свідчить про законність Рішення.
6.          Погодившись з наведеними висновками місцевого суду, апеляційний суд додав, що додаткова угода до Договору про внесення змін в частини орендної плати із визначенням орендодавцем Відповідача зареєстрована у встановленому законом порядку, не оспорена та не визнана недійсною. 

Короткий зміст вимог касаційної скарги
7.          13.03.2018 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
8.          Відповідач не наділений повноваженнями щодо розпорядження водними об'єктами.
9.           Суди дійшли протиправного висновку про зміну меж населеного пункту Городище-2 на підставі рішення Волинської обласної ради від 27.12.2011 №   8/30, оскільки судами не з'ясовувалась дата зміни меж населеного пункту, якою є 01.03.2017 - дата внесення відомостей до Державного земельного кадастру про зміну межі, а посилання при цьому на момент затвердження проекту зміни меж населеного пункту рішенням Волинської обласної ради від 27.12.2011 №   8/30 не є правомірним, оскільки межа вважається змінено після отримання Державного акта про зміну меж (стаття 174 Земельного кодексу України в редакції від 15.01.2011), тоді як Відповідачем не було дотримано всіх вимог відповідно до законодавства і зміна межа населеного пункту не була здійсненна та не відбулась до внесення змін до законодавства.
10.          Щодо моменту зміни меж населеного пункту суди послались на судову практику (правову позицію Верховного Суду України у постанову від 26.10.2016 у справі № 6-805цс) у правовідносинах, які виникли після внесення в червні 2012 року змін до законодавства про зміну меж, тоді як безпідставно відхилена наведена Позивачем судова практика з ідентичних з оспорюваними правовідносинами в частині зміни меж населеного пункту (постанова Верховного Суду України від 27.09.2017 у справі № 6-2686цс16). 
11.          Внаслідок порушень, визначених в пунктах 9, 10, судами зроблений неправильний висновок в частині належності орендованої Позивачем земельною ділянкою до комунальної власності та права Відповідача нею розпоряджатись та приймати оскаржуване Рішення. 
12.          Передача земель водного фонду, на яких розташовані водні об'єкти загальнодержавного значення заборонена діючим на момент вирішення питання про зміну меж населеного пункту Земельним кодексом України, а також цим кодексом в чинній редакції.
13.          Додаткова угода від 01.11.2012 підписувалась з Відповідачем як представником орендодавця -Третьої особи та за його дорученням, внесення змін щодо орендної плати здійснювалось неодноразово шляхом підписання додаткових угод, а орендна плата сплачувалась до місцевого бюджету на рахунок Відповідача згідно з умовами первинної редакції Договорі від 17.11.2005, тому вказана додаткова угода не може бути угодою про зміну орендодавця, а також і з тих підстав, оскільки порушений порядок внесення змін щодо орендодавця водного об'єкта, угода не погоджена з жодним із державних органів, не містить пунктів щодо зміни орендодавця
14.          Обставини незаконної та безпідставної зміни кадастрового номеру орендованої Позивачем земельної ділянки разом з об'єктом водного фонду державної форми власності, які разом становлять об'єкт оренди, не отримали належної оцінки судами, тоді як кадастровий номер не змінюється протягом всього часу існування земельної ділянки.
15.          У Позивача відсутня заборгованість з орендної плати за Договором, оскільки в частині заборгованості Позивача з орендної плати судами надано неправильну оцінку доказам у справі - довідкам податкового органу. 
16.          Апеляційним судом надано неправильну оцінку зверненням та скаргам стосовно доступу до орендованого Позивачем об'єкта. 
17.          Відсутні підстави для відмови в поновленні Договору, оскільки Позивач продовжує користуватись об'єктом оренди, а вимог Третьої особи, як орендодавця повернути чи примусово вилучити цей об'єкт не надходило. 

Позиція Відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу
18.           Скаржник неправильно тлумачить норми законодавства щодо об'єкта оренди за Договором, вважаючи водний об'єкт є головним, а земельна ділянка є приналежністю, тоді як норми статті 51 Водного кодексу України та статті 79 Земельного кодексу передбачають, що об'єктом права є земельна ділянка, а приналежністю - водний об'єкт, тому правом передавати ці об'єкти в оренду має право той орган, в розпорядженні якого перебуває земельна ділянка, з розташованими на ній у тому числі і водними об'єктами.
19.          В іншій частині доводи у відзиві на касаційну скаргу аналогічні мотивам, наведеним в оскаржуваних судових рішеннях. 

Позиція Верховного Суду
20.          Згідно зі статтею 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Відповідно до частини 3 статті 51 цього кодексу водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. Водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
Частиною 1 статті 58 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами.
Статтею 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній.
Отже зі змісту наведених норм Суд доходить висновку, що водний об'єкт не може бути відокремлений від земельної ділянки та бути самостійним (окремо від земельної ділянки, на якій він розташований) об'єктом прав та обов'язків, а право розпоряджатись водним об'єктом належить власнику земельної ділянки, на якій розташований цей водний об'єкт.
21.          Згідно з пунктами "а", "ж" частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства.
За змістом статті 80 цього кодексу суб'єктом права комунальної власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до частин и 1, 2 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
22.          Згідно з частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). 
Отже, орендодавець має право заперечити стосовно поновлення договору оренди землі згідно із цією частиною і таке заперечення має бути заявлено протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті Закону.
У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк (частина 6 статті 33 Закону). 
Таким чином частина 6 статті 33 Закону зобов'язує орендодавця, у разі існування заперечень проти поновлення договору оренди земельної ділянки, висловити відповідні заперечення та заявити про це орендарю протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі. 
23.          Судами встановлено, що земельна ділянка водного фонду, яка передана в оренду Позивачу за Договором, у продовженні якого відмовлено Позивачу згідно з оскаржуваним Рішенням, належить до комунальної власності, оскільки належить до власності територіальної громади села Городище як така, що розташована в межах села Городище, межі якого були змінені, зокрема на підставі рішення Волинської обласної ради від 27.12.2011 № 8/30 "Про встановлення (зміну) меж населених пунктів".
У зв'язку із цим та враховуючи встановлені судами обставини порушення Позивачем умов Договору та існування заборгованості з орендної плати, Суд погоджується з правильними висновками судів, що Відповідач мав право розпоряджатись переданою Позивачу в оренду за Договором земельною ділянкою водного фонду, заперечувати проти продовження (поновлення) Договору відповідно до частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", а оскаржуване Рішення з цього приводу прийнято Відповідачем в межах його повноважень.
Дійшовши цього висновку, Суд відхиляє аргумент скаржника (пункт 12), що Відповідач як особа, що виконує повноваження з розпорядження земельними ділянками комунальної власності відповідної територіальної громади - територіальної громади села Городище, на якій розташований водний об'єкт, у продовженні Договору про оренду якого відмовлено Позивачу оскаржуваним Рішенням, не наділений повноваженнями щодо розпорядження водними об'єктами.
У зв'язку викладеним Суд не бере до уваги аргументи скаржника (пункт 17) про відсутність у Відповідача повноважень та підстав відмовляти в поновленні Договору, з огляду на те, що Третя особа на час ухвалення оскаржуваного Рішення не є розпорядником переданої Позивачу в оренду за Договором земельної ділянки водного фонду відповідно до норм, наведених в пунктах 20, 22. 
24.          Суд відхиляє аргументи скаржника про ненабуття орендованої ним за Договором земельної ділянки статусу земель комунальної власності з посиланням на порушення порядку та підстав здійснення зміни меж населеного пункту села Городище Луцького району шляхом включення в межі села Городище земельних ділянок площею 184,15 га, в тому числі й ділянки, що орендувалась Позивачем за Договором, з огляду на таке.
Судами встановлено, що на підставі рішення Волинської обласної ради від 27.12.2011 № 8/30 (тобто прийнятого в період дії Договору) "Про встановлення (зміну) меж населених пунктів" затверджений проект землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів, відповідно до якого в межі села Городище включено земельні ділянки площею 184,15 га, в тому і земельну ділянку, передану Позивачу в оренду за Договором. 
Судами не встановлено, що це рішення Волинської обласної ради оскаржено або скасовано. 
Суд виходить з того, що це рішення Волинської обласної ради не є предметом спору у цій справі, а тому законність порядку та підстав його прийняття, а відповідно і законність порядку та підстав здійснення зміни меж населеного пункту села Городище Луцького району за цим рішенням, з огляду на предмет спору - Рішення про відмову в продовження Договору, не стосуються предмета доказування у цій справі. 
Суд також враховує встановлені судами з посиланням на відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обставини, що земельна ділянка площею 10,4373 належить до комунальної власності та зареєстрована за територіальною громадою села Городище в особі Городищенської сільської ради - Відповідача.
25.          До викладеного також слід додати таке.
Підстави та порядок встановлення та зміни меж адміністративно-територіальних утворень на час ухвалення рішення Волинської обласної ради від 27.12.2011 № 8/30 були врегульовані главою 29 ЗК України (в редакції, чинній станом на час ухвалення цього рішення - 27.12.2011).
Статтею 173 ЗК України у визначеній редакції передбачено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.
Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів.
Включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викуп) відповідно до цього Кодексу.
Частиною 2 статті 174 цього кодексу визначено, що рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.
Згідно зі статтею 175 ЗК України межі адміністративно-територіальних утворень встановлюються в порядку та відповідно до закону.
Статтею 176 ЗК України у наведеній редакції передбачено, що межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України.
Форма та порядок видачі державного акта України на межі адміністративно-територіального утворення встановлюються Верховною Радою України.
Зі змісту наведених норм Суд доходить висновку, що підставою для зміни меж населеного пункту є рішення уповноваженого органу про зміну меж населеного пункту, а державний акт лише посвідчує межі адміністративно-територіальних утворень, однак не є підставою для зміни цих меж.
Межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру (АС ДЗК), якщо межі населеного пункті не були встановлені/змінені у іншому порядку передбаченому законодавством, яке діяло на час утворення населеного пункту його розбудови та/або зміни меж.
Суд у зв'язку з цим звертається до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 27.09.2017 у справі № 6-2686цс16.
Згідно з пунктом 1 розділу VII Прикінцеві та Перехідні Закону України "Про Державний земельний кадастр" цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року.
У зв'язку із викладеним та враховуючи, що рішення Волинської обласної ради № 8/30 "Про встановлення (зміну) меж населених пунктів" - про зміну меж селища Городище прийнято 27.12.2011, Суд відхиляє аргумент скаржника (пункт 9), що датою зміни меж населеного пункту села Городище є 01.03.2017 - дата внесення відомостей до Державного земельного кадастру про зміну межі цього населеного пункту.
26.          Суд відхиляє аргументи скаржника з посиланням на зміни кадастрового номеру орендованої Позивачем земельної ділянки разом з об'єктом водного фонду державної форми власності, щодо неправильної оцінки судами доказів про заборгованість з орендної плати за Договором, звернень та скарг стосовно доступу до орендованого Позивачем об'єкта, а також інші твердження про обставини справи (пункти 14-16) як такі, що зроблені без урахування меж касаційного перегляду та повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 300 ГПК України. Відповідно до частини другої статті 300 ГПК України в чинній редакції суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
27.          Таким чином висновки судів першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування Рішення Відповідача та відсутність підстав для задоволення цих вимог зроблені відповідно до норм законодавства, зокрема статті 51 Водного кодексу України, статей 12, 79, 80, 83 Земельного кодексу України (в чинній редакції), статей 173, 174, 175, 176 Земельного кодексу України (в редакцій, чинній станом на 27.12.2011, статті 33 Закону України "Про оренду землі", а також відповідно до встановлених обставин справи. У зв'язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 1 частини 1 статті 308 та статті 309 ГПК України оскаржувані постанова апеляційного суду та рішення суду першої інстанції підлягають залишенню без змін як законні та обґрунтовані.
28.          У зв'язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.          Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дармовиса Сергія Анатолійовича залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Волинської області від 07.12.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у справі №   903/909/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                К. М. Пільков

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

                                                                                                    Ю. Я. Чумак