Постанова
Іменем України                                       
 
21 листопада2018 року 
 
м. Київ
 
справа № 159/3290/17
 
провадження № 61-21443св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_2,
відповідачі: Головне управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, Державна казначейська служба України,
представник Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області - Виш Анжела Анатоліївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області, у складі судді Лесика В. О., 
від 23 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області, у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Матвійчук Л. В., Осіпчука В. В., 
від 26 березня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування. 
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 березня 2011 року старшим слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу податкової поліції Державної податкової адміністрації у Волинській області (далі - СВ ПМ ДПА у Волинській області) винесено постанову про порушення відносно нього як директора спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Сотерс» ЛТД (далі - СП ТОВ «Сотерс» ЛТД) кримінальної справи за фактом вчинення кримінального правопорушення, а саме ухилення від сплати податків на загальну суму 2 282,06 тис. грн, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України. У той же день накладено арешт на майно товариства та особисте майно позивача. 
28 березня 2011 року проведено обшук в офісі товариства та у квартирі директора, під час якого вилучено оргтехніку та документацію, чим фактично припинено діяльність товариства. Зазначив, що постановою слідчого від 15 липня 2011 року кримінальне провадження відносно нього закрито за відсутністю складу злочину та порушено кримінальну справу за фактом вчинення невстановленими особами злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною першою статті 201 КК України, частиною першою статті 358 КК України. 26 червня 2012 року постановою слідчого зазначена кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину. Позивач вказує на те, що маючи намір у 2017 році розпорядитись належною йому на праві власності квартирою, довідався про те, що слідчим при закритті кримінального провадження арешт, накладений постановою слідчого відділу податкової поліції від 23 березня 2011 року, не знятий. Після неодноразових звернень до прокуратури Волинської області та суду арешт було знято лише 24 березня 2017 року постановою слідчого 
СВ Луцького ВП ГУ НП у Волинській області.
 
Вказавши на зазначені обставини, позивач, посилаючись на положення статті 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просив суд відшкодувати йому за рахунок держави моральну шкоду в розмірі 500 тис. грн, витрати на правову допомогу в розмірі 21 тис. грн, 55 321,00 грн в рахунок відшкодування частки, належної у статутному капіталі ТОВ «Сотерн»; втрачений заробіток у розмірі 
93 421,00 грн, майнову шкоду у вигляді внесків до фондів державного загальнообов'язкового страхування у розмірі 30 376,73 грн, судові витрати у розмірі 6 653,50 грн, інші витрати у розмірі 100,00 грн.
 
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування у частині відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 21 тис. грн, частки у статутному капіталі ТОВ «Сотерн» в розмірі 55 321,00 грн, сум втраченого заробітку у розмірі 93 421,00 грн, майнової шкоди у вигляді внесків до фондів державного загальнообов'язкового страхування в розмірі 
30 376,73 грн, судових витрат в розмірі 6 653,50 грн, інших витрат в розмірі 100,00 грн закрито.
 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області 
від 23 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України відмовлено. Позов ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України у Волинській області задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 26 430 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 10 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов'язаннями. Держава не відповідає за зобов'язаннями державних організацій, які є юридичними особами, а організації не відповідають за зобов'язаннями держави. Державна установа відповідає за своїми зобов'язаннями коштами, які є у її розпорядженні, а тому наявні підстави для відмови у задоволення позову про відшкодування моральної шкоди до Державної казначейської служби України. Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, місцевий суд обґрунтовував свої висновки тим, що внаслідок неправомірних дій органів досудового розслідування позивачу була завдана моральна шкода, розмір відшкодування якої не може бути меншим ніж 1 600 грн за кожен місяць перебування під слідством, а тому з урахуванням того, що на час ухвалення рішення розмір прожиткового мінімуму збільшився до 1 762 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та співмірності, ураховуючи обставини справи, характер порушень прав позивача та їх тривалість, наслідки таких порушень, вважав за можливе визначити розмір відшкодування такої шкоди у розмірі 26 430 грн. Цей розмір відшкодування моральної шкоди стягнуто судом за період 15 місяців - з 23 березня 2011 року по 26 червня 2012 року.
 
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 26 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 50 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування, 
1 тис. грн у рахунок відшкодування понесених витрат на правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції, 600 грн у рахунок відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу при розгляді справи у суді апеляційної інстанції. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд неправильно застосував положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», визначивши розмір відшкодування виходячи із прожиткового мінімуму, а не мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством на момент відшкодування, та визначив розмір такої шкоди без урахування характеру та обсягу страждань, яких зазнав ОСОБА_2, характеру немайнових втрат, вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Крім того, суд першої інстанції неправильно визначив період, під час якого позивач перебував під слідством.
 
У касаційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби у Волинської області просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач на надав належних та допустимих доказів на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службових осіб органу досудового слідства та заподіяння йому моральної шкоди. Позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, до нього не застосувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або підписки про невиїзд, він не затримувався, на нього не накладалось адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 1176 ЦК України. Заявник не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, встановивши, що незаконний арешт майна позивача тривав понад 6 років, неправильно обрахував період, за який позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи. Заявник не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що судом не була врахована глибина, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань.
 
У відзиві на касаційну скаргу Головне управління Державної фіскальної служби України у Волинській області просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2, посилаючись на те, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи за час перебування громадянина під слідством чи судом на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».
 
ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, у якому просить ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, оскільки моральна шкода, завдана незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Під час розгляду справи суди встановили, що 23 березня 2011 року старшим слідчим з особливо важливих справ СВ ПМ ДПА у Волинській області Михалко Т. М. на підставі матеріалів перевірки фінансово-господарської діяльності СП ТОВ «Сотерс» ЛТД за 2010 рік порушено кримінальну справу відносно директора цього підприємства ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою 
статті 212 КК України; відносно приватного підприємця ОСОБА_5, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 201 КК України, та відносно невстановлених осіб за фактом підробки документів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України (т. 1 а. с. 25-27).
 
Згідно витягу про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі постанови слідчого СВ ПМ ДПА у Волинській області 
від 24 березня 2011 року державним реєстратором внесено відомості про арешт рухомого майна ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 28).
Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів від 03 лютого 2017 року на підставі постанови слідчого з особливо важливих справ СВ ПМ ДПА у Волинській області від 23 березня 2011 року державним реєстратором внесено відомості про арешт нерухомого майна, а саме квартири № 28 у 
будинку № 32 у м. Бердичів Житомирської області, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (т. 1 а. с.124-125).
 
28 березня 2011 року у квартирі та автомобілі ОСОБА_2 проведено обшук, про що складено протоколи (т. 1 а. с. 29-33).
 
Відповідно до листка непрацездатності, виданого 13 квітня 2011 року Ковельською центральною районною лікарнею Волинської області, 
ОСОБА_2 у період з 28 березня 2011 року по 13 квітня 2011 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «стенокардія» (т. 1 а. с. 34).
 
Згідно із листком непрацездатності, виданим 06 травня 2011 року Ковельською центральною районною лікарнею Волинської області, 
ОСОБА_2 у період з 20 квітня 2011 року по 06 травня 2011 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «гіпертонічна хвороба» (т. 1 а. с. 34).
 
Постановою слідчого від 15 липня 2011 року кримінальне провадження відносно директора СП ТОВ «Сотерс» ЛТД ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною першою статті 201 КК України, закрито за відсутністю складу злочину та одночасно порушено кримінальну справу за фактом вчинення невстановленими особами злочинів, передбачених зазначеними статтями КК України (т. 1 а. с. 44-45).
 
15 серпня 2011 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури Волинської області постанову слідчого від 15 липня 2011 року про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_2 скасовано та відновлено досудове слідство 
(т. 1 а. с. 90).
 
29 серпня 2011 року постановою старшого слідчого з особливо важливих справ СВ ПМ ДПА у Волинській області кримінальну справу відносно директора СП ТОВ «Сотерс» ЛТД ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України, закрито за відсутністю складу злочину та порушено кримінальну справу по факту вчинення невстановленими особами злочинів, передбачених частиною третьою статті 212, частиною першою статті 201 КК України.
 
30 січня 2012 року постановою старшого слідчого з особливо важливих справ СВ ПМ ДПА у Волинській області кримінальне провадження за фактом умисного ухилення службовими особами СП ТОВ «Сотерс» ЛТД від сплати податків в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 212 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину.
 
Постановою прокурора відділу нагляду за дотриманням законодавства Волинської області від 27 лютого 2012 року постанову про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2 скасовано та відновлено досудове розслідування.
 
Постановою старшого слідчого з особливо важливих справ СВ ПМ ДПА у Волинській області Михалко Т. М. від 26 червня 2012 року кримінальну справу відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю складу злочину 
(т. 1 а. с. 95-96).
 
При винесенні постанови про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2 слідчий не скасував арешт, накладений на майно позивача.
 
06 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до прокурора Волинської області із скаргою, в якій просив зняти арешт, накладений 23 березня 2011 року постановою старшого слідчого з особливо важливих справ СВ ПМ ДПА у Волинській області Михалко Т. М., винести постанову про скасування арешту та направити її копію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію припинення обтяження (т. 1 а. с. 126).
 
22 лютого 2017 року позивач звертався із заявою про зняття арешту з належного рухомого та нерухомого майна до Луцького міськрайонного суду Волинської області (т. 1 а. с.128).
 
Постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області 
від 24 березня 2017 року скасовано арешт, який був накладений на майно ОСОБА_2 на підставі постанови від 23 березня 2011 року.
 
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 04 квітня 2017 року державним реєстратором 
03 квітня 2017 року до вказаногореєстру внесено відомості про зняття арешту з нерухомого майна, належного ОСОБА_2 на праві приватної власності (т.1 а. с.133).
 
Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди ОСОБА_2 зазначав, що він був директором та учасником товариства, діяльність якого фактично була припинена через неправомірні дії органу досудового розслідування. Порушення щодо нього, як директора товариства, кримінальної справи без  вагомих підстав, негативно вплинуло на його репутацію, на стан його здоров'я та змусило постійно приймати участь у слідчих діях, виправдовуватись перед друзями, членами сім'ї та діловими партнерами. Протягом 2011-2012 років він п'ять разів проходив лікування через погіршення стану здоров'я. Тривале кримінальне провадження змусило його вживати додаткових зусиль для відновлення нормальних стосунків з оточуючими, для матеріального забезпечення сім'ї, загострило почуття тривоги та неможливості досягти справедливості. З урахуванням наведеного, позивач просив суд відшкодувати завдану йому моральну шкоду з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.
 
Під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що 
ОСОБА_2 перебував під слідством 8 місяців і 5 днів: з 23 березня 
2011 року по 15 липня 2011 року (3 місяці і 22 дні); з 15 серпня 2011 року по 29 серпня 2011 року (14 днів); з 27 лютого 2012 року по 26 червня 2012 року (3 місяці і 29 днів).
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої 
статті 2 та частиною п'ятою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
 
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
 
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
 
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. 
 
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Таким чином, апеляційний суд на виконання вищевказаних вимог закону правильно застосував норми законодавства, встановив розмір мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування позивача під слідством та визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких зазнав ОСОБА_2, характеру немайнових втрат, вимушених змін у його життєвих і робочих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.
 
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
 
Врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, періоду перебування позивача під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, арешту, накладеного на його майно, апеляційний суд, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
 
При цьому необґрунтованими є твердження ОСОБА_2, що судом апеляційної інстанції не було враховано ступеня глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, оскільки судом були враховані вказані заявником обставини та збільшено розмір відшкодування моральної шкоди з визначеного законом мінімального розміру 29 784 грн до 50 тис. грн.
 
Касаційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби України зводиться до неправильності вирішення судами питання про відшкодування моральної шкоди, з посиланням недоведеність позивачем наявності вини органів досудового слідства (їх посадових осіб). Колегія судів відхиляє зазначені доводи, оскільки відповідно до положень 
статті 1176 ЦК України завдана такими діями шкода відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових чи службових осіб органу, який здійснює досудове розслідування.
 
З урахуванням наведеного, оскаржене судове рішення є такими, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.
 
Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області, ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Волинської області від 26 березня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                      Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  Б. І. Гулько
 
        Є. В. Синельников
 
        С. Ф. Хопта