Постанова
Іменем України
 
24 січня 2019 року
м. Київ
справа № 643/8396/13-ц
провадження № 61-24655св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_4, 
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів.
 
У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про збільшення ідеальної частки та перерозподіл ідеальних часток.
 
Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона та відповідачі є співвласниками будинку АДРЕСА_1, яке складається із двох житлових будинків, зазначених у технічному паспорті під літ. літ. «А-1» та «Б-1» та надвірних будівель. Житловий будинок літ. «Б-1» збудований чоловіком її сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у рівних частках на підставі договору від             02 листопада 1935 року, в якому зазначено, що цей будинок тимчасового типу, являє собою дерев'яний будинок, обмазаний глиною під залізом розміром               6,3 х 4,8 кв. м. У вказаному житловому будинку мешкали родини ОСОБА_9 та    ОСОБА_10
 
ОСОБА_10 помер у 1943 році, спадкоємцями після його смерті були його діти ОСОБА_11, правонаступником якої є ОСОБА_7, та ОСОБА_12           ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_8, яка 26 листопада 1990 року склала заповіт на її користь, відповідно до якого на випадок смерті останньої, належна їй частка у спірному будинку належатиме їй. З 1965 року в будинку «Б-1» проживала тільки родина ОСОБА_13, спадкоємці ОСОБА_10 у вказаному будинку не проживали, а з 1977 року проживає вона, з 1984 року її дочка. Родина її сестри та згодом і вона разом із дочкою, за власні кошти та особистими зусиллями покращили житлові умови вказаного будинку, замінили комунікації, вікна, дах, провели газове постачання, здійснили добудови, тобто в результаті покращення будинку АДРЕСА_2 її частка у праві власності на спірний будинок збільшилася.
 
Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 на наступне нерухоме майно: прибудову літ. «б 2» до житлового будинку літ. «Б-1», надвірні будівлі: погріб літ. «М», гараж літ. «К», сарай літ. «Л» по АДРЕСА_3 збільшити її частку у праві власності на будинок за вказаною адресою та провести перерозподіл ідеальних часток між співвласниками спірного будинку; визнати за нею право власності на               27/100 частини спірного будинку; визнати за ОСОБА_5 право власності на 45/100 частини спірного будинку; визнати за ОСОБА_7 право власності на     14/100 частини будинку АДРЕСА_1 після оформлення права на спадщину після смерті ОСОБА_14, та реєстрації права власності; визнати такою, що потребує реєстрації за ОСОБА_15 право власності на                14/100 частини будинку АДРЕСА_1.
 
Суди неодноразово розглядали цю справу.
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, на: прибудову літ. «б 2» до житлового будинку літ. «Б-1», та надвірні будівлі, а саме: погріб літ. «М», гараж літ. «К», сарай літ. «Л» по АДРЕСА_6 Перерозподілено ідеальні частки в праві власності наступним чином: визнано за ОСОБА_4 27/100 частини спірного будинку; визнано за ОСОБА_5        45/100 частини спірного будинку; визнано за ОСОБА_7 14/100 частини спірного будинку. Ухвалено, що 14/100 частини будинку АДРЕСА_4 потребує реєстрації за ОСОБА_15
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавцем за життя не отримано свідоцтва про право власності на побудовані будівлі, які на даний час вважаються самовільними, у зв'язку з чим позивача значною мірою позбавили можливості реалізувати свої права на отримання спадщини у належному вигляді, а тому за ОСОБА_4 необхідно визнати право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, ОСОБА_4 здійснено покращення спірного будинку, що збільшило її частку у праві власності.
 
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4
 
Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що спірні прибудови внаслідок їхнього самовільного характеру забудови на день відкриття спадщини не увійшли до складу спадщини і тому, навіть за умови її подальшої легалізації не можуть бути набуті у власність у порядку спадкування. Крім того, з цієї ж причини, а також з огляду на недоведеність згоди інших співвласників на збільшення частки спадкодавців позивача, у цьому випадку відсутні й передбачені статтею 119 ЦК України в редакції 1963 року та частини третьої статті 357 ЦК України підстави на відповідне збільшення частки позивача у праві спільної часткової власності. Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок. Отже, при здійсненні перебудови житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної часткової власності із виділенням в натурі новостворених часток, про що відсутня згода кожного із таких співвласників, не можуть бути задоволені.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників.
 
У квітні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції або направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Крім того, покращення домоволодіння зроблені її спадкодавцями та нею особисто за належні їм кошти, а тому розмір її частки має бути збільшений. Приймаючи спадщину після смерті ОСОБА_8 у вигляді 7/600 частини домоволодіння, вона також прийняла спадщину у вигляді прибудови літ. «б2» до житлового будинку літ. «Б-1», погребу літ. «М», гаража літ. «К», сараю літ. «Л», які на момент смерті ОСОБА_8 не були введені в експлуатацію. 
 
У травні 2017 року від представника ОСОБА_5 на адресу суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими у справі немає заповіту на    ОСОБА_4, в якому перелічені ті забудови та будівлі, які вона намагалася привласнити та закріпити за допомогою експертизи та судових рішень. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2017 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Позиція Верховного Суду.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Судом установлено, що згідно із довідкою комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» право власності на житлові будинки             літ. «А-1», літ. «Б-1» із надвірними будівлями по АДРЕСА_7 зареєстровано за ОСОБА_4 7/600 частини, за ОСОБА_5 371/600 частини, за ОСОБА_14 111/600 частини, а 111/600 частин не зареєстровано за       ОСОБА_15
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 1992 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 7/600 частини житлового будинку після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 Рішенням також встановлено, що єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_9 є ОСОБА_8, яка померла             ІНФОРМАЦІЯ_2, року та яка залишила заповіт на все своє майно ОСОБА_4, яка, у свою чергу, прийняла спадщину шляхом подачі заяви в нотаріальну контору.
Прибудова «б-2» до житлового будинку літ. «Б-1» та надвірні будівлі: погріб літ. «М», гараж літ. «К», сарай літ. «Л» є самочинними прибудовами, які прибудовані    ОСОБА_13 та ОСОБА_8, та за заповітом є спадковим майном ОСОБА_4
 
Також установлено, що з 1935 року були виконані наступні ремонтно-будівельні роботи: будинок літ. «Б-1» був повністю обкладений цеглою. В 1970 році пристроєна прибудова «б2» із тамбуром «б3» із бетону. Прибудова «б2» пристроєна до житлової кімнати «2-1», де обладнана кухня, замість сіней, площею 8,4 кв. м. У 1970 році зроблений капітальний ремонт покрівлі житлового будинку літ. «Б-1», покрівля перекрита шифером. У 1970 році повністю перестелена підлога житлових кімнатах, які вони займали, площею 13,1 та 12,9 кв. м. У 1970 році побудували бетонний льох літ. «М». У 1982 році побудований гараж літ. «К». У 1983 році в будинку пічне опалення замінено на парове опалення, знесено піч у кімнаті літ.       «2-1», для проведення парового опалення проведено труби парового опалення та встановлено батареї в кухні та двох житлових кімнатах площею 13,1 та 12, 9 кв. м. У 1983 році побудований сарай літ. «Л». У 1995 році проведено в будинок газопостачання. У 2005 році перекрито покрівлю гаража літ. «К», у 2005 році перекрита покрівля льоху літ. «М». 
 
Відповідно до судової будівельно-технічної експертизи від 31 березня 2014 року     № 9452 вартість ремонтно-будівельних робіт, виконаних у житловому будинку, які проведено після 1935 року, в цінах на момент проведення експертизи складає 46 249,00 грн. У зв'язку з проведенням ремонтно-будівельних робіт у житловому будинку літ. «Б-1» по АДРЕСА_8, які здійснені після       1935 року, частка ОСОБА_4 складе 27/100 частини. Ідеальні частки співвласників у зв'язку зі збільшенням частки позивача в праві власності на будинок складають: ОСОБА_4 - 27/100 частини, ОСОБА_5 -                 45/100 частини, ОСОБА_7 - 14/100 частини після реєстрації права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_14, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, 14/100 частини не зареєстровано за ОСОБА_15
 
Нормативно-правове обґрунтування.
 
При розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності.
Спорудження господарських будівель (сараїв, гаражів тощо) не є підставою для збільшення встановленого раніше розміру частки в праві власності на будинок.
 
Згідно зі статтею 119 ЦК України вимоги про зміну розміру часток можуть бути пред'явлені як учасниками спільної власності, частка яких збільшилась, так і тими з них, частка яких зменшилась внаслідок проведеної іншими співвласниками прибудови, надбудови чи перебудови, а також у зв'язку зі зносом частини будинку, що входила до їх частки.
 
Отже, при здійсненні перебудов житлового будинку, позовні вимоги про перерозподіл часток співвласників у праві спільної частково власності із виділенням в натурі новостворених часток, про що відсутня згода кожного із таких співвласників, не можуть бути задоволені.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 
 
Установивши, що спірні прибудови внаслідок їхнього самовільного характеру забудови на день відкриття спадщини не увійшли до складу спадщини, яку прийняла ОСОБА_4 та з огляду на відсутність згоди інших співвласників на збільшення частки у праві власності спадкодавців позивача, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача про збільшення її частки у спільній часткові власності суперечать статті 119 ЦК України в редакції 1963 року та частині третій статті 357 ЦК України. 
 
До спадщини, яку прийняла ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 не увійшли спірні прибудови, які були самочинним будівництвом, а тому навіть після ухвалення рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 червня 1992 року, відсутні підстави для збільшення розміру частки позивача у спадщині, оскільки проведена після відкриття спадщини легалізація самочинного будівництва не змінює розмір самої спадщини, яку отримала ОСОБА_4
 
Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     О. В. Ступак
 
                                                                                               В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                      С.О. Погрібний