ПОСТАНОВА
Іменем України
20 листопада 2018 року
м. Київ
 
Справа № 911/1431/18
Провадження № 12-228гс18
Велика Палата Верховного Суду у складі: 
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Бакуліної С. В. , 
суддів Антонюк Н. О., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І.,  Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С.,  Уркевича В. Ю., 
за участю секретаря судового засідання - Федорченка В. М.,
представника позивача - Руденка А. О.,
представника відповідача (1) - не з'явився,
представника відповідача (2) - не з'явився,
представника відповідача (3) - не з'явився,
представника відповідача (4) - не з'явився,
представника відповідача (5) - не з'явився,
представника відповідача (6) - не з'явився,
представника відповідача (7) - не з'явився,
представника відповідача (8) - не з'явився,
представника відповідача (9) - не з'явився,
представника відповідача (10) - не з'явився,
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі - ТОВ «Аверс-Сіті») на постанову Київського апеляційного господарського суду від 1 серпня 2018 року  (головуючий Ткаченко Б. О., судді Зеленін В. О., Сітайло Л. Г.) та ухвалу Господарського суду Київської області від 5 липня 2018 року (суддя Христенко О. О.) у справі № 911/1431/18 Господарського суду Київської області за позовом ТОВ «Аверс-Сіті» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ЧуловськогоВолодимира Анатолійовича (1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Запорожець Ірини Григорівни (2), Комунального підприємства Київської обласної ради «Готово» (3), приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Тернюк Єлизавети Володимирівни (4), Комунального підприємства «Новозаводське» Мартинівської сільської ради Пулинського району Житомирської області (5), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни (6), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник Ольги Ігорівни (7), Міністерства юстиції України (8), Товариства з обмеженою відповідальністю «Віп Преміум Груп» (далі - ТОВ «Віп Преміум Груп») (9), Товариства з обмеженою відповідальністю «Престижіо Груп» (далі - ТОВ «Престижіо Груп») (10) про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним договору іпотеки.
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. ТОВ «Аверс-Сіті» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до приватних та державного нотаріусів, в якому просило: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за фізичними й юридичними особами; скасувати рішення про державну реєстрацію скасування запису про право власності на об'єкт нерухомого майна;визнати недійсним з моменту укладення договір іпотеки, укладений між юридичними особами; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про іпотеку та про обтяження.
1.2. Позовні вимоги вмотивовано посиланням на обставини, відповідно до яких незаконні, на переконання позивача, рішення державних реєстраторів призвели до скасування права власності на квартиру НОМЕР_1 загальною площею 75,2 кв.м, житлова площа 40,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира НОМЕР_1), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 141657332109, за позивачем, який з моменту створення та до моменту незаконного відчуження на користь інших осіб був її власником; договір іпотеки безпосередньо порушує права і законні інтереси позивача як законного власника квартири НОМЕР_1  шляхом обмеження вільного розпорядження спірним майном; у результаті визнання договору іпотеки недійсним майнові права позивача будуть відновлені шляхом повернення сторін правочину до первісного стану.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Господарський суд Київської області ухвалою від 5 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 1 серпня 2018 року, керуючись статтями 20, 21, 27, 30, пунктом 1 частини першої статті 175 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відмовив у відкритті провадження у цій справі, оскільки у позовній заяві позивачем об'єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку як цивільного, так і господарського судочинства. 
2.2. Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомості (квартиру) за фізичними особами, а тому спір в цій частині за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цих фізичних осіб. Окрім того, суди попередніх інстанцій вказали на те, що: - відповідачем у позовній вимозі про скасування рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової ГалиниМиколаївни зазначено Міністерство юстиції України, а у відповідності до частини п'ятої статті 30 ГПК України спори у яких відповідачем є, зокрема міністерство, розглядаються місцевим господарським судом, юрисдикція якого поширюється на місто Київ; - вимога про визнання недійсним договору іпотеки є вимогою немайнового характеру, тому для визначення підсудності застосовуються норми статті 27 ГПК України, а не частини третьої статті 30 ГПК України, якою встановлена виключна підсудність, а саме: спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Проте, згідно із статтею 21 ГПК України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки в позовній заяві об'єднано вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, суд позбавлений можливості надіслати матеріали позовної заяви в частині, яка відноситься до юрисдикції господарського суду, за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.
3. Вимоги касаційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
3.1. Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 1 серпня 2018 року та ухвалою Господарського суду Київської області від 5 липня 2018 року, ТОВ «Аверс-Сіті» звернулося з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якій просило скасувати судові акти попередніх інстанцій та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.
3.2. В обґрунтування касаційної скарги ТОВ «Аверс-Сіті» вказало на те, що вимоги до державних реєстраторів у цій справі випливають із відносин, які мають приватноправовий, а не публічно-правовий характер; по відношенню до власників майна ОСОБА_11, ОСОБА_12 позивач не пред'являв позовних вимог про визнання недійсними договорів, які стали підставою для виникнення цивільних прав, що зумовлює їх участь у справі в якості третіх осіб, а тому така справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
4. Позиція Великої Палати Верховного Суду у справі
4.1. Оскільки ТОВ «Аверс-Сіті» оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної та суб'єктної юрисдикції, справа разом з касаційною скаргою була прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду на підставі частини шостої статті 302 ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Щодо юрисдикції цього спору
4.2. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб'єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
4.3. Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
4.4. Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спіру якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (стаття 4 КАС України).
4.5. Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
4.6. У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
4.7. Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб'єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних/господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. 
4.8. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
4.9. Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. 
4.10. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.
4.11. Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідачі 1 - 6, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мали публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті відповідачами 1 - 6 оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувались реєстрації прав інших осіб, а не позивача.
4.12. Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. 
4.13. Визнання протиправним і скасування рішень, записів щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третіми особами є захистом прав позивача на квартиру НОМЕР_1 від їх порушення іншими особами, за якими, за доводами позивача, зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна. 
4.14. Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права власності і відсутністю такого права у фізичних та юридичних осіб і, як наслідок, відсутністю в останніх правомірного інтересу щодо фіксації своїх прав власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
4.15. Ураховуючи наведене, зазначені позивачем у прохальній частині позовної заяви вимоги про скасування рішень реєстраторів про державну реєстрацію права власності на квартиру НОМЕР_1 за фізичними особами підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки належним відповідачем у такому спорі має бути особа, право якої зареєстровано.
4.16. У прохальній частині позовної заяви позивач також просить скасувати рішення про державну реєстрацію скасування запису про право власності на об'єкт нерухомого майна. Вказаний запис, за доводами позивача, було здійснено на підставі цивільно-правової угоди між ТОВ Аверс-Сіті» та ТОВ «Віп Преміум Груп».
4.17. Ураховуючи суб'єктний склад сторін за вказаними вимогами, а також те, що оскаржувані дії державного реєстратора є наслідком реалізації юридичними особами прав на спірне нерухоме майно, така вимога підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
4.18. У прохальній частині позовної заяви позивач також просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав на квартиру НОМЕР_1 за юридичною особою, визнати недійсним договір, укладений між юридичними особами, та скасувати рішення про державну реєстрацію запису про іпотеку та про обтяження майна (квартири НОМЕР_1), яке позивач вважає своєю власністю.
4.19. ВеликаПалата Верховного Суду зазначає, що з огляду на наведені вище норми законодавства, суб'єктний склад учасників спірних правовідносин у наведених вимогах, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернувся позивач, та характер спірних правовідносин, - вказані вимоги також підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.
Щодо процесуальних наслідків об'єднання позивачем вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства 
4.20. Частиною четвертою статті 173 ГПК України встановлено, що не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. 
4.21. Згідно з частиною шостою статті 173 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз'єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз'єднання позовних вимог.
4.22. Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи в разі, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).
4.23. Зміст наведених норм свідчить, що  порушення правил об'єднання позовних вимог, в разі якщо суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи не роз'єднає позовні вимоги, є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 2 частини п'ятої статті 174 ГПК України.
4.24.  У цій справі попередні судові інстанції зазначеного вище не врахували та встановивши, що у позові об'єднані вимоги, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, дійшли помилкових висновків щодо процесуальних наслідків такого порушення та безпідставно  відмовили у відкритті провадження у справі.
4.25. Наведене є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій повністю з передачею справи на новий розгляд для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.
 
Керуючись статтями 306, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду
 
ПОСТАНОВИЛА:
1.   Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» задовольнити частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 1 серпня 2018 року та ухвалу Господарського суду Київської області від 5 липня 2018 року у справі № 911/1431/18 - скасувати.
2.   Передати справу№ 911/1431/18 для розгляду до господарського суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | С. В. Бакуліна
Судді:                                            Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко
В. В. Британчук | О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима | Л. І. Рогач
В. І. Данішевська | І. В. Саприкіна
О.С. Золотніков | О. М. Ситнік
О. Р. Кібенко | О.С. Ткачук
Л. М. Лобойко | В. Ю. Уркевич