Постанова
Іменем України
 
16 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 727/335/17
провадження № 61-16766св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Сокирянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Одинака О. О., Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди.
 
Позов мотивовано тим, що Апеляційним судом Вінницької області від 22 червня 2006 року винесено виконавчий лист № 1-31/06 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної та майнової шкоди 86 329 грн 44 коп.  
 
Разом з тим зазначений вище виконавчий лист належним чином відділом державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції не виконувався, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталась до Управління державної виконавчої служби  Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області як до вищестоящого органу державної виконавчої служби, який зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за роботою органів державних виконавчих служб в області.
 
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції про визнання неправомірною бездіяльності задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції щодо виконання листа Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 86 329 грн 44 коп. у період з травня 2014 року по лютий 2016 року.   
 
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання неправомірною бездіяльності задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо контролю за виконанням листа Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 86 329 грн 44 коп.   
 
Позивач зазначала, що незаконною бездіяльністю відповідачів їй завдано моральну шкоду.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила стягнути солідарно за рахунок Державного бюджету України з Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області та відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції на її користь кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000 грн та зобов'язати відповідачів належним чином виконати свій обов'язок зі стягнення заборгованості за виконавчим документом.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2017 року у складі судді Літвінової О. Г. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено порушення її законних прав, тому шкода, завдана діями органу державної влади, відповідно до вимог статті 1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню Державною казначейською службою України за рахунок коштів Державного бюджету України. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості.
 
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2017 року апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області задоволено, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2017 року в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди скасовано.
 
У позові ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки Державної казначейської служби України, не залучивши її до розгляду справи.
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. 
 
У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, в яких управління просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно прийняте при всебічному та повному з'ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
12 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Сокирянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що Апеляційний суд Вінницької області від 22 червня 2006 року виніс виконавчий лист № 1-31/06 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної та майнової шкоди 86 329 грн 44 коп. (а. с. 11). 
 
Позивач зазначала, що цей виконавчий лист належним чином відділом державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції не виконувався, у зв'язку із чим вона неодноразово зверталась до Управління державної виконавчої служби  Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області як до вищестоящого органу державної виконавчої служби, який зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за роботою органів державних виконавчих служб в областях.
 
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції про визнання неправомірною бездіяльності задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Сокирянського районного управління юстиції щодо виконання листа Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 86 329 грн 44 коп. у період з травня 2014 року по лютий 2016 року (а. с. 12, 13).   
 
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання неправомірною бездіяльності задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області щодо контролю за виконанням листа Апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 86 329 грн 44 коп. (а. с. 14-19).   
 
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
 
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. 
 
У статтях 1173, 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи.
 
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. 
 
Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий у центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні.
 
Згідно зі статтею 25  Бюджетного кодексу України  казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
 
Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.
 
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
 
Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).
 
Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
 
Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
 
У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
У пункті 10 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
 
Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
 
Отже, належним відповідачем у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю державної виконавчої служби є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є: 1) управляння державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, бездіяльність якого призвела до завдання моральної шкоди позивачу, і 2) територіальний орган Державної казначейської служби України, (який відповідно до законодавства України є органом, який здійснює списання коштів з єдиного казначейського рахунку). 
 
Суд апеляційної інстанції не перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не застосував норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та, як наслідок, скасував рішення суду першої інстанції і відмовив у позові суто з формальних міркувань. 
 
Відповідно до пункту 1 частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 11 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                              Б. І. Гулько

                                                                                         Є. В. Синельников

                                                                                         С. Ф. Хопта

                                                                                         Ю. В. Черняк