Постанова
Іменем України                                       
 
06 лютого 2019 року 
 
м. Київ
 
справа № 362/921/17
 
провадження № 61-15407св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_3,
представник позивача -ОСОБА_4,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,
представник відповідача -Пилипець Антон Юрійович,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Корнієнка С. В., від 19 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Приходька К. П., Голуб С. А., Іванової І. В., від 31 січня 2018 року.
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк), про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 18 липня 2006 року між нею та 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір 
№ 014/0001/74/1607, відповідно до якого обов'язковою умовою надання кредиту було страхування життя позичальника та/або страхування від нещасних випадків, залежно від умов програм кредитування. На виконання умов кредитного договору між нею та ПАТ «СК «Уніка» щорічно укладались відповідні договори страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту. 06 жовтня 2014 року між ними був укладений черговий договір №011145/0136/0000070. 17 березня 2015 року висновком медико-соціальної експертної комісії їй було встановлено другу групу інвалідності, причиною якої стала хвороба, яка виникла у 2014 році, тобто під час дії договору страхування. Така подія є страховим випадком відповідно до договору страхування, а тому вона звернулась до страхової компанії у визначеному договором порядку. Відповідач прийняв рішення  від 25 травня 2015 року № 3686 про відмову у виплаті страхового відшкодування. Відповідно до договору страхування вигодонабувачем є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке мало намір оскаржити рішення             ПрАТ «СК «Уніка» про відмову у виплаті страхового відшкодування за кредитним договором № 014/0001/74/1607 від 18 липня 2006 року, проте понад рік не вчинило дій, спрямованих на реалізацію цього права. Згодом банк повідомив позивача про те, що відмова у виплаті страхового відшкодування порушує права саме страхувальника, а не банку, оскільки банк не є стороною договору страхування, отже, на думку позивача, банк відмовився від свого права на отримання виплати страхового відшкодування.
 
Посилаючись на зазначені обставини, збільшивши позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» на її користь страхову виплату за договором добровільного страхування № 011145/0136/0000070 у розмірі
363 200 грн; пеню у розмірі 300 706,85 грн, три проценти річних у розмірі 
24 060,75 грн, інфляційні втрати - 87 168,00 грн та 100 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
 
У березні 2017 року ПрАТ «СК «Уніка» пред'явило зустрічний позов до 
ОСОБА_3, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору страхування недійсним.
 
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що укладення спірного договору страхування було здійснено сторонами на підставі заяви відповідача, у якій вона зазначила, що на момент укладення договору вона перебуває у доброму фізичному та психічному стані та гарантувала надання правдивих відомостей. Проте відповідно до наданих відповідачем виписок із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого від 16 березня 2015 року та 
19 березня 2015 року та листів Васильківської центральної лікарні 
від 12 травня 2015 року № 254 та від 07 вересня 2015 року № 485 
ОСОБА_3 хворіє з 2009 року, а 29 вересня 2014 року, тобто за сім днів до укладення договору, у відповідача відбулось загострення хвороби, що призвело до встановлення інвалідності. Зазначало, що позивач приховала від страхової компанії наявність у неї хронічного захворювання.
 
Посилаючись на статті 229, 230 ЦК України, позивач просив суд визнати недійсним з моменту його укладення договір добровільного страхування  від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника 
від 06 жовтня 2014 року № 011145/0136/0000070, укладений між ним та ОСОБА_3
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 19 вересня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь ОСОБА_3 на підставі договору добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту від 06 жовтня 2014 року 
№ 011145/0136/0000070 грошові кошти у розмірі 825 135, 60 грн, з яких: 
363 200 грн - страхова виплата; 300 706, 85 грн - пеня; 24 060,75 грн - 
3% річних за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування; 87 168 грн - інфляційні втрати за прострочення здійснення страхової виплати; 50 тис. грн - в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову 
ПрАТ «СК «Уніка» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що хвороба ОСОБА_3, яка дає право на отримання страхового відшкодування, виникла та встановлена 24 жовтня 2014 року, тобто після укладення чергового щорічного договору страхування. Суд виходив із того, що віднесення зазначеної хвороби позивача до спадкової, генетичної, або вродженої вади розвитку, відповідачем не доведена, у зв'язку з чим позовні вимоги частково задоволені. Банк як вигодонабувач відмовився від свого першочергового права на звернення до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування та надав можливість звернутись до суду з відповідним позовом особисто позивачу.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка» задоволено частково. Рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені та моральної шкоди скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Стягнуто з ПрАТ «СК «Уніка» на користь 
ОСОБА_3 пеню за договором добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту 
від 06 жовтня 2014 року № 011145/0136/0000070 у розмірі 161 307,45 грн. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції у частині стягнення страхового відшкодування, трьох процентів річних та інфляційних втрат, зазначивши при цьому, що позивач правомірно заявила вимоги про стягнення страхового відшкодування на свою користь, враховуючи, що банк, як вигодонабувач, не заперечував проти цього. Суд першої інстанції не застосував передбачений частиною другою статті258 ЦК України річний строк позовної давності та помилково обрахував пеню за період з 26 травня 2015 року по 09 серпня 2017 року. Положення               статті 992 ЦК України та умови договору страхування не передбачають права на відшкодування моральної шкоди.

 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі ПрАТ «СК «Уніка» просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, зустрічний позов ПрАТ «СК «Уніка» задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що хвороба позивача є спадковою, а відповідно до умов договору страхування не є страховим випадком встановлення першої або другої групи інвалідності, зокрема, внаслідок генетичних і спадкових хвороб. Позивач свідомо приховала існування захворювання та надала неправдиві відомості про предмет договору. Вигодонабувачем за спірним договором є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а тому ОСОБА_3 є неналежним позивачем у справі. Суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової медичної експертизи, зазначивши при цьому, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що хвороба позивача є генетичною чи спадковою. 
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
 
У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить залишити касаційну скаргу ПрАТ «СК «Уніка» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою у цій справі та витребувано справу із Васильківського міськрайонного суду Київської області.
 
24 травня 2019 року справу передано судді-доповідачу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Під час розгляду справи суди встановили, що 18 липня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/0001/74/1607 на суму 76 767 доларів США (а. с. 16-17). Пунктом 5.6 договору встановлено зобов'язання позичальника здійснювати страхування свого житті та/або страхування від нещасних випадків на користь  кредитора.
 
13 жовтня 2009 року між позивачем та ЗАТ «СК «Кредо-Класик» був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника вищезазначеного кредиту 
№ 011099/0136/0000322 (т. 1 а. с. 36-37).
 
14 жовтня 2010 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Уніка» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту № 011108/0136/0000315 (а. с. 19-21) та додаток до нього (т. 1 а. с. 22). 
 
У заяві про укладення договору страхування від 12 жовтня 2010 року позивач за первісним позовом засвідчила, що на той час вона перебувала в доброму фізичному стані та не мала спадкових та генетичних захворювань, вроджених вад розвитку, надала дозвіл на отримання страховиком від закладів охорони здоров'я будь-якої інформації щодо її фізичного стану. За відміткою, яка міститься у заяві, при визначенні умов страхування не вимагається андерайтинг (аналіз запропонованих до страхування ризиків тощо).
 
Аналогічні договори страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту укладалися між сторонами щорічно: 19 вересня 2011 року № 011108/0136/0000968 (т. 1 а. с. 23-25), 09 жовтня 
2012 року № 011145/0136/0000009 (т. 1 а. с. 26-28), 01 жовтня 2013 року 
№ 011145/0136/0000050 (т. 1 а. с. 29-31), 06 жовтня 2014 року 
№ 011145/0136/0000070 (т. 1 а. с. 32-34). 
 
17 березня 2015 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 233 комунального закладу «Київська обласна клінічна лікарня».
 
25 травня 2015 року ПрАТ «СК «Уніка» за результатами розгляду поданих ОСОБА_3 документів прийнято рішення № 3686 про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування (т. 1 а. с. 50-51).
 
Умовами договору страхування від 06 жовтня 2014 року вигодонабувачем визначено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке при настанні страхового випадку набуває права на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за кредитним договором від 18 липня 2006 року № 014/0001/74/1607.
 
13 липня 2015 року позивач звернулася до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» із заявою-вимогою про звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Уніка» (т. 1 а. с. 38).
 
28 липня 2015 року від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я ОСОБА_3  направлена відповідь № 151-2-7-00/686 на вказану заяву-вимогу, якою банківська установа повідомила позивача про ненадання установі документів на підтвердження або спростування відомостей про отримання страховою компанією від Васильківської центральної районної лікарні та Васильківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії даних щодо її захворювання, у зв'язку з чим банк позбавлений можливості об'єктивно оцінити правомірність або неправомірність прийнятого страховиком рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування        (т. 1 а. с. 39).
 
Згідно з відповіддю Васильківської центральної районної лікарні 
від 07 вересня 2015 року № 485 загострення хвороби позивача, що призвело до встановлення їй другої групи інвалідності виникло 29 вересня 2014 року під час огляду невропатолога Васильківської центральної районної лікарні з її направленням до комунального закладу «Київська обласна клінічна лікарня», яким за період перебування позивача на обстежені з 20 по                 24 жовтня 2014 року був встановлений діагноз «церебральний атеросклероз» (т. 1 а. с. 42).
 
Відповідно до витягу з історії хвороби № 802921/1551 комунального закладу  «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_3 з 20 по 28 жовтня             2014 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Церебральний атеросклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.» (т. 1 а. с. 48). 
 
Згідно з витягом з історії хвороби № 8200587/280 комунального закладу «Київська обласна клінічна лікарня» ОСОБА_3 з 25 лютого                       по 10 березня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом «Церебральний атеросклероз. Артеріальна гіпертензія ІІ ст.» (т. 1 а. с. 49).
 
Виписками Васильківської центральної районної лікарні підтверджується амбулаторне лікування ОСОБА_3 у період з 20 по 28 жовтня 2014 року та з 25 лютого по 10 березня 2015 року (т. 1 а. с. 70-74).
 
У відповідності до листа комунального закладу «Київська обласна клінічна лікарня» від 24 квітня 2015 року № 910 датою первинного встановлення діагнозу на захворювання позивача, за наслідками та ускладненнями якого їй встановлена друга група інвалідності, є 22 жовтня 2014 року                           (т. 1 а. с. 100).
 
Суди встановили, що у листі від 01 лютого 2017 року № 157-2-7/238                    ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначило, що відмова у виплаті страхового відшкодування порушує права саме страхувальника, а не банку, оскільки банк не є стороною договору страхування. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вказав про відсутність заперечень щодо реалізації ОСОБА_3 першочергового права на звернення до суду щодо оскарження відмови у виплаті страхового відшкодування (т. 1 а. с. 47).
 
Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили із того, що 
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як вигодонабувач, відмовився від свого першочергового права на звернення до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Уніка» та надав можливість звернутися із відповідним позовом до суду особисто ОСОБА_3
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Згідно із частиною другою статті 985 ЦК Українистрахувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування.
 
Аналогічне положення закріплене статтею 3 Закону України «Про страхування», відповідно до якої страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.
 
Особливість правового стану вигодонабувача (третьої особи, на користь якої укладено договір страхування) полягає в тому, що йому належить право вимагати від страховика виконання обов'язків за укладеним договором.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 636 ЦК України якщо третя особа (вигодонабувач) відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може вимагати виконання договору на користь третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
 
Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги,  ПрАТ «СК «Уніка» посилалось на те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», як вигодонабувач, не відмовлявся від свогоправа, наданого договором страхування, на отримання страхового відшкодування. 
 
Вказані заперечення проти первісного позову обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки у листі від 01 лютого 2017 року          № 157-2-7/238 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначило, що не має заперечень щодо реалізації ОСОБА_3 першочергового права на звернення до суду з метою врегулювання відносин з ПрАТ «СК «Уніка» відносно оскарження відмови у виплаті страхового відшкодування за договором страхування від 06 жовтня 2014 року № 011145/0136/0000070. Банк зауважив, що його має бути залучено до участі у судовому процесі в якості третьої особи.
 
Під час розгляду справи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не висловлювало своїх заперечень щодо реалізації прав страхувальника.
 
Доводи ПрАТ «СК «Уніка» про повідомлення з боку ОСОБА_3 перед укладенням договору страхування недостовірної інформації обґрунтовано відхилені судами, оскільки датою первинного встановлення діагнозу на захворювання позивача, за наслідками та ускладненнями якого їй встановлена друга група інвалідності, є 22 жовтня 2014 року.
 
ПрАТ «СК «Уніка» на протязі 2010-2014 років укладало з ОСОБА_3 щорічні договори страхування від нещасних випадків та здоров'я на випадок хвороби позичальника кредиту, погоджуючись, що при їх укладенні не вимагається андерайтингу. Страховим випадком сторони визначили, зокрема стійку втрату страхувальником працездатності внаслідок хвороби (загострення хвороби): інвалідність ІІ групи, за виключенням встановлення інвалідності внаслідок спадкових хвороб.
 
У листі комунального закладу «Київська обласна клінічна лікарня»               від 24 квітня 2015 року № 910 вказано, що ОСОБА_3 встановлений діагноз «Артеріальна гіпертензія ІІ ст. Церебральний атеросклероз. Дисцикулярна енцефалопатія ІІ ст». Відомостей про те, що єдиною причиною цих хвороб є спадковість за результатами розгляду справи судами не встановлено. 
 
На протязі строку дії договору страхування від 06 жовтня 2014 року                      № 011145/0136/0000070 настав страховий випадок - 17 березня 2015 року висновком медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_3 було встановлено ІІ групу інвалідності, причиною якої стала хвороба, яка була діагностована 22 жовтня 2014 року.
 
Отже, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що                      у ПрАТ «СК «Уніка» виникло зобов'язання здійснити страхову виплату є таким, що відповідає обставинам справи та вимогам матеріального права.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.             В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасовано правильне по суті судове рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» залишити без задоволення.
 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області 
від 19 вересня 2017 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення страхової виплати та постанову Апеляційного суду Київської області             від 31 січня 2018 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 31 січня 2018 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                      Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
        Є. В. Синельников
 
        С. Ф. Хопта
 
         Ю. В. Черняк