ПОСТАНОВА
Іменем України

12 грудня 2018 року 
Київ
справа №826/7532/15
адміністративне провадження №К/9901/29756/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Бевзенка В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №826/7532/15
за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, треті особи: відкрите акціонерне товариство банк «Біг Енергія», ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про визнання протиправною та скасування постанови, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Чаку Є.В., суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, в якому просив:
1.1. визнати протиправними дії відповідача при винесенні постанови ВП № 25426593 «Про скасування процесуального документа» від 3 квітня 2015 року ;
1.2. скасувати постанову начальника відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ВП № 25426593 «Про скасування процесуального документа» від 3 квітня 2015 року.
2. Позовна заява мотивована тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову про скасування процесуального документа від 03.04.2015 ВП № 25426593 на підставі листа-скарги TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 14.03.2014 про заміну сторони в виконавчому провадженні, оскільки вищезазначене судове рішення станом на дату прийняття спірної постанови не набрало законної сили.
3. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.
4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 жовтня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 липня 2015 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішення суду касаційної інстанції мотивоване тим, що судами першої та апеляційної інстанції не перевірено законність прийнятої відповідачем постанови від 3 квітня 2015 року, з урахуванням вимог частини 8 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки суди встановивши, що начальник ВДВС вправі здійснювати контроль за правильністю і повнотою виконання рішення та діями державного виконавця при виконанні виконавчого документа, не досліджували чи правомірна безпосередньо підстава, яка слугувала скасуванню попередньої постанови державного виконавця "Про повернення виконавчого документа". 

Короткий зміст рішення суду І інстанції
5. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року позов задоволено. 
Визнано протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві при винесенні постанови «Про скасування процесуального документа» від 3 квітня 2015 року. Скасовано постанову начальника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві «Про скасування процесуального документа» від 3 квітня 2015 року.
6. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до фотокарток, які містяться у матеріалах справи, будинок за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Яхни, вул. І. Франка, 22 є непридатним для постійного проживання, а тому положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на позивача. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
7. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.
8. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що будь-яких актів обстеження житлового будинку, рішень, довідок органів місцевого самоврядування про визнання жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, сторонами не надавалося, а тому висновки суду першої про непридатність вказаного будинку для постійного проживання є помилковими.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
9. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до  Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
10. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 жовтня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2017 року.
11. Верховний Суд ухвалою від 12 грудня 2018  року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.
12. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав.
13. Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу:
13.1.           ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не є стороною виконавчого провадження, оскільки постановою Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року скасовано ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року у справі №754/3686/14-ц, якою було замінено сторону у виконавчому провадженні №25426593, а саме: замінено стягувача ВАТ Банк «БІГ Енергія» на TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
13.2.          Фото будинку за адресою АДРЕСА_2 є первісними документами, які містять інформацію щодо предмету доказування. Надання оцінки таким доказам не потребує додаткових спеціальних знань, а також будь-яких окремих актів чи довідок, про які зазначив у своєму рішенні суд апеляційної інстанції.
13.3.          Оскаржувана постанова відповідача ВП № 25426593 від 3 квітня 2015 року «Про скасування процесуального документа» була винесена на підставі листа-заяви позапроцесуальної особи - TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», якою було пропущено строк на звернення з оскарженням постанови державного виконавця від 6 жовтня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV.
13.4.          TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» 21.07.2016 роу відступила право вимоги за іпотечним договором від 07.09.2005 року №11,01-09-2005 TOB «Фінансова компанія «Гровінг стейт», яка в цей же день відступила право вимоги за вищезазначеним іпотечним договором ОСОБА_4 
В подальшому, 07.09.2016 року ОСОБА_4 набула право власності на квартиру позивача, яка знаходиться за адресою вул. Бальзака,26 в місті Києві. Відповідно, суд апеляційної інстанції розглядав справу за апеляційною скаргою особи, яка не є стороною та учасником у виконавчому провадженні № 25426593. 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14.  В провадженні Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №25426593 відкрите 30 березня 2011 року щодо примусового виконання виконавчого напису №681 виданого 20 березня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, та задоволення вимог ВАТ Банк «БІГ Енергія» в розмірі 843 569,99 грн. за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаної квартири.
15. Державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 6 жовтня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).
16. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року, яку залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року, у справі №754/3686/14-ц було замінено сторону у виконавчому провадженні №25426593, а саме: замінено стягувача ВАТ Банк «БІГ Енергія» на TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
17. Начальником Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві при розгляді листа TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» проведено перевірку виконавчого провадження №25426593 та від 3 квітня 2015 року винесено постанову якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 6 жовтня 2014 року №25426593, з тих підстав, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса не направлено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо виявлення зареєстрованого на праві власності іншого нерухомого майна, що зареєстровано за боржником.
18. Вважаючи постанову начальника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 3 березня 2015 року протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
19.          Конституція України.
19.1.          Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20.          Кодекс адміністративного судочинства України. 
20.1.          Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
21.           Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV 
21.1.           Стаття 1. Виконавче   провадження  як  завершальна  стадія  судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)  - це сукупність дій органів і посадових осіб,  визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших  органів (посадових осіб),  які провадяться на підставах,  в межах повноважень та у  спосіб,  визначених  цим  Законом,  іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
21.2.          Частини 1, 2 статті 11.  Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
21.3.          Частина 1 статті 6. Державний  виконавець  зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй  діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
21.4.          Частина 2 статті 3 Закону. До виконавчих документів, на підставі яких здійснюється примусове виконання рішень державною виконавчою службою віднесені виконавчі написи нотаріусів.
21.5.          Частини 1, 4 статті 47. Виконавчий документ,  на підставі якого відкрито виконавче провадження,  за  яким  виконання  не  здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна   встановлена   законом   заборона  щодо  звернення стягнення на майно чи кошти боржника,  якщо у нього відсутнє  інше майно  чи кошти,  на які можливо звернути стягнення,  а також щодо проведення інших виконавчих дій  стосовно  боржника,  що  виключає можливість виконання відповідного рішення.
Про   повернення   стягувачу   виконавчого   документа  та авансового  внеску  державний  виконавець  виносить  постанову   з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником  відділу,  якому  він  безпосередньо  підпорядкований. Копія  постанови  у  триденний  строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку,  встановленому  цим Законом.
21.6.          Частини 1, 8 статті 54 Закону. Стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV .
22.          Закон України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV.
22.1.           Частини 1 та 3 статті 33. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
23. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
24. Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, колегія суддів звертає увагу на наступне.
25. Судами попередніх інстанцій встановлено, що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 6 жовтня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».
26. Норма пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу у разі наявності встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
27. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року N 1304-VII (надалі - Закон N 1304-VII):
1)   не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;
2)   не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);
3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
28. Суд першої інстанції встановив, що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1, яку позивач використовував як місце постійного проживання, підпадає під дію положень цього Закону.
29. Натомість, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачем правомірно було скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 6 жовтня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за позивачем на праві власності зареєстровано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.
30. При цьому, апеляційний суд, посилаючись на Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 189 від 26.04.1984 року, зазначив, що позивачем не надано будь-яких актів обстеження житлового будинку, рішень, довідок органів місцевого самоврядування про визнання жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, непридатним для проживання.
31. Такі посилання суду апеляційної інстанції колегія суддів вважає помилковими, оскільки за змістом пункту 1 зазначеного вище Положення № 189 від 26.04.1984 року воно поширює свою дію на правовідносини, які виникають в процесі реалізації планового суцільного обстеження жилих будинків державного і  громадського житлового фонду. 
32. Відповідно до статті 4 Житлового кодексу Української РСР в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний житловий фонд включає в себе жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях,  що належать державі; до громадського житлового фонду відносяться жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим  кооперативним  організаціям,  їх  об'єднанням, профспілковим  та  іншим  громадським  організаціям.
Натомість, як встановлено судами, об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований в Державному реєстрі, як житловий будинок, об'єкт житлової нерухомості загальною площею 43 м2, житловою площею 22,9 м2 та належить позивачу на праві приватної власності, що, відповідно до статті 4 ЖК відносить його до приватного житлового фонду.
Відповідно, висновки суду апеляційної інстанції, що ненадання позивачем будь-яких актів, довідок тощо на підтвердження факту непридатності вищезазначеного будинку до проживання вказують на правомірність дій відповідача, є необгрунтованими та передчасними.
33. Аналізуючи правомірність дій начальника Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві при винесенні постанови ВП № 25426593 «Про скасування процесуального документа» від 3 квітня 2015 року, колегія суддів звертає увагу, що норма частини 4 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV встановлює 10-денний строк на оскарження постанови про повернення стягувачу виконавчого документа. 
34. Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14.03.2014 року у справі № 754/3686/14-ц було замінено сторону у виконавчому провадженні №25426593, а саме: замінено стягувача ВАТ Банк «БІГ Енергія» на TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
35. Натомість, із заявою про заміну сторони виконавчого провадження TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулась до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві лише 25.03.2015 року, тобто більш, ніж через рік після встановлення рішенням суду правонаступництва у виконавчому провадженні №25426593.
36. Постанова державного виконавця «Про повернення виконавчого документа стягувачу (п.9 ч.1 ст.47)» була прийнята 06.10.2014 року. Відповідно, строк на її оскарження сплинув 26.10.2014 року. 
37. Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV встановлено, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу виноситься державним виконавцем із обов'язковим мотивуванням підстав для її прийняття. Така постанова затверджується начальником відділу, якому безпосередньо  підпорядкований державний виконавець.
38. Наведені вище обставини дають підстави для висновку, що при затвердженні постанови «Про повернення виконавчого документа стягувачу (п.9 ч.1 ст.47)» від 06.10.2014 року відповідач мав би перевірити її на предмет обґрунтованості  та наявності відповідних підстав для винесення. Крім того, відповідачем залишено поза увагою питання порушення TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» строку на оскарження вищезазначеної постанови.
39. Колегія суддів звертає увагу, що частина 5 статті 47 Закону України  «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачає право стягувача повторно пред'явити  виконавчий  документ  до  виконання  протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. 
40. Відповідно, у даному випадку, враховуючи пропуск строку на оскарження постанови державного виконавця «Про повернення виконавчого документа стягувачу (п.9 ч.1 ст.47)» від 06.10.2014 року, належним захистом прав TOB «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» як правонаступника ВАТ Банк «БІГ Енергія» було звернення до дій Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні разом із повторним пред'явленням виконавчого документу до виконання у зв'язку із виявленою інформацією про наявність у позивача на праві власності об'єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2.
41. Зважаючи на викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду про неправомірність дій Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови ВП № 25426593 «Про скасування процесуального документа» від 3 квітня 2015 року, які в своїй сукупності дають підстави для скасування цієї постанови як такої, що прийнята з порушенням норм Закону № 606-XIV.
42. Отже, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність підстав для задоволення позову. 
43. Частиною першою статті 352 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
44. З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишивши в силі постанову суду першої інстанції, яка скасована помилково.
45. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
46. Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 9 серпня 2017 року - скасувати.
3. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року - залишити без змін.
4.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       О.В.Білоус
                                                                      В.М. Бевзенко