Постанова
Іменем України        
 
14 листопада 2018 року                                                              
м. Київ                                                                   
 
справа № 522/10432/16-ц
провадження № 61-18011св18 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,  
 
учасники справи:
позивач - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський»,
відповідач - ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Одеської області                        від 04 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Комлевої О. С., Журавльова О. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2016 року Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» (далі - КП «ЖКС «Фонтанський») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про надання доступу до мереж. Обґрунтовуючи позовні вимоги, КП «ЖКС «Фонтанський» посилалося на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить територіальній громаді Одеської міської ради і знаходиться на його балансі. Для проведення поточного ремонту та заміни каналізаційних труб у підвальному приміщенні вказаного будинку необхідно провести роботи у АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1, однак відповідач не надає йому можливості доступу до комунікацій. Враховуючи викладене,  КП «ЖКС «Фонтанський» просило зобов'язати ОСОБА_1 надати доступ до комунікацій у квартирі АДРЕСА_1 шляхом демонтажу кахельної плитки за рахунок відповідача для проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових комунікацій вказаного житлового будинку. У випадку відмови відповідача від добровільного виконання рішення дозволити представникам КП «ЖКС «Фонтанський» провести примусове входження до квартири відповідача та здійснити демонтаж кахельної плитки без приведення її у первинний стан для подальшого проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових комунікацій. 
 
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2016 року у складі судді Бойчука А. Ю. позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 надати доступ до комунікацій у квартирі АДРЕСА_1 шляхом демонтажу кахельної плитки за рахунок відповідача, для проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових комунікацій зазначеного будинку. У випадку відмови відповідача від добровільного виконання рішення дозволено представникам КП «ЖКС «Фонтанський» провести примусове входження до квартири АДРЕСА_1, де мешкає ОСОБА_1, виконати представниками КП «ЖКС «Фонтанський» демонтаж кахельної плитки для подальшого проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових комунікацій. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд виходив з того, що позивач є спеціалізованою організацією, яка згідно з чинним законодавством має повноваження надавати (виконувати) відповідні послуги, зокрема проводити технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації, проте відповідач відмовляється надати доступ до внутрішньобудинкових комунікацій, які знаходяться під її квартирою.
 
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вчинення відповідачем перешкод у доступі працівникам комунального підприємства до приміщень її квартири. Сторони визнали  відсутність доказів того, що проведення ремонтних робіт неможливе без руйнування підлоги у квартирі ОСОБА_1, тому вимоги позивача не ґрунтуються за законі.
 
У червні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що відповідач незаконно, без відповідних дозволів спорудила прибудову до належної їй на праві власності квартири. Під вказаною прибудовою знаходиться дворовий каналізаційний лежак загального користування, який прийшов у непридатність, в результаті чого каналізаційні стоки збираються у підвалі під належною їй на праві власності квартирою. ОСОБА_1 перешкоджає проведенню ремонтних робіт, не надає доступу до прибудови, порушуючи своїми протиправними діями її права як споживача житлово-комунальних послуг. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 18 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
У серпні 2017 року КП «ЖКС «Фонтанський» подало пояснення на касаційну скаргу, в якому просило її задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на те, що відповідач спорудила прибудову на дворовому каналізаційному лежаку загального користування, відмовляється надати доступ працівникам комунального підприємства для проведення ремонтних робіт. Співвласники будинку не надавали згоди на будівництво незаконної прибудови.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України               від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
18 квітня 2018 року справу № 522/10432/16  Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.
 
Зазначений житловий будинок належить територіальній громаді Одеської міської ради  і знаходиться на балансі  КП «ЖКС «Фонтанський».
 
Відповідно до статті 177 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до  санітарно-технічного  та  іншого обладнання,  до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території,  правил  пожежної  безпеки, додержувати  чистоти  і  порядку в під'їздах,  кабінах ліфтів,  на 
сходових клітках і в інших місцях загального користування. Наймачі жилих   приміщень на умовах  і  в порядку, що визначаються  законодавством Української РСР, повинні провадити за свій  рахунок  поточний  ремонт  жилих приміщень, а при звільненні приміщення  -  здати  його  в  належному  стані.  Такі ж обов'язки покладаються на членів житлово-будівельного кооперативу. Якщо необхідність у проведенні  внутріквартирного  поточного ремонту викликана пошкодженням частин  будинку,  інженерного обладнання або зв'язана з капітальним  ремонтом  будинку  чи  його конструктивних   частин,   цей   ремонт   провадиться  наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) або за його рахунок. Перелік робіт, що належать до внутріквартирного поточного ремонту,    встановлюється  правилами користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і при домової території та Типовим договором найму жилого приміщення. 
 
Статтею 179 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
 
Згідно з частиною четвертою 4 статті 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,якщо споживач відмовляється допустити в займані ним приміщення представників виконавця/виробника і при цьому є об'єктивні підстави вважати, що аварія, неполадки, які унеможливлюють надання житлово-комунальних послуг іншим споживачам, відбулися саме в цих приміщеннях, - доступ у приміщення відбувається без отримання згоди споживача (несанкціонований доступ).
 
Як зазначено вище, КП «ЖКС «Фонтанський» обґрунтовувало свої позовні вимоги тим, що для проведення поточного ремонту та заміни каналізаційних труб у підвальному приміщенні багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 необхідно провести роботи у АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1 Відповідач не надає комунальному підприємству можливості доступу до комунікацій, які знаходяться у нього на балансі.
 
Однак апеляційним судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що матеріали справи не містять доказів перешкоджання з боку відповідача у доступі  працівників позивача до приміщень своєї квартири, а також доказів відсутності технічної можливості ремонту чи заміни каналізаційного лежака без руйнування підлоги у квартирі ОСОБА_1
 
Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Відповідно до статті 57, частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України  2004 року), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
 
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина третя статті 10, частина перша статті 60 ЦПК України 2004 року). 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про покладення на ОСОБА_1 обов'язку щодо фінансування ремонтних робіт, які повинно проводити КП «ЖКС «Фонтанський» на користь іншого споживача - третьої особи ОСОБА_2, не ґрунтуються на законі. При цьому суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено відсутності технічної можливості ремонту чи заміни каналізаційного лежака без руйнування підлоги у квартирі відповідача.
 
Переглядаючи справу, апеляційний суд з додержанням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив доводи апеляційної скарги та навів відповідні висновки, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статті 316 цього Кодексу.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 своїми протиправними діями порушує її права як споживача житлово-комунальних послуг, спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами справи, яким він дав належну оцінку.
 
Посилання заявника на те, що відповідач незаконно, без відповідних дозволів збудувала прибудову до належної їй на праві власності квартири, не заслуговують на увагу, так як вказані обставини не були предметом розгляду у цій справі. 
 
Обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України 2004 року принципу оцінки доказів, згідно з яким суди на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін. 
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). 
 
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
                                               
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Одеської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| О. В. Ступак   Г. І. Усик