Постанова
Іменем України 
27 листопада 2018 року
м. Київ
справа № 399/456/16-к
провадження № 51-8570км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                        ОСОБА_5 ,
захисника                                       ОСОБА_6 ,                              
                                                                     
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника – адвоката ОСОБА_6 на вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від  30 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 
№ 12016120100000126, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Добропілля Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого – 21 червня 2007 року за ч. 1 ст. 115 КК до позбавлення волі на строк 9 років, звільненого 14 лютого 2015 року у зв`язку з відбуттям строку покарання, 
 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК). 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
 
За вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області 
від 06 грудня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до позбавлення волі на строк 6 років. 
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_7 : на користь потерпілого ОСОБА_8 5419, 54 грн на відшкодування матеріальної та 
15000 грн моральної шкоди, а також 10000 грн – витрати на правову допомогу; на користь Кременчуцької райдержадміністрації у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого – 18671 грн 22 коп. 
За вироком установлено, що 09 квітня 2016 року близько 19:00 у дворі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 під час сварки на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_8 завдав останньому не менше 7 ударів ногами в голову, по тулубу та руках, заподіявши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.  
Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалою від 30 травня 
2018 року вирок щодо ОСОБА_7 змінив, постановив виключити з його вступної частини посилання на судимості ОСОБА_7 у Республіці Білорусь.
У решті вирок залишив без зміни. 
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник засудженого – адвокат ОСОБА_6  порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що: у справі не зібрано належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень; судовий розгляд проведено неповно та однобічно, а висновки місцевого суду побудовано на суперечливих доказах; обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), а його вручення здійснено без обов`язкової участі захисника, з порушенням вимог ст. 293 КПК.
Також у касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 стверджує, що: місцевий суд, порушуючи вимоги ст. 97 КПК, визнав доказами показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та 
ОСОБА_13 , які є показаннями з чужих слів; показання свідків 
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не було відкрито стороні захисту, а тому відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК є недопустимими; безпідставно допитано свідка ОСОБА_14 та покладено його показання в основу обвинувального вироку; недопустимими доказами є висновки експертиз 
(№№ 287, 288, 291, 290, 292), оскільки біологічні зразки для дослідження отримано з порушенням КПК, у тому числі й права ОСОБА_7 на захист; речових доказів не було  досліджено; крім того недопустимими є протоколи обшуку домоволодіння ОСОБА_7 та огляду місця події – домоволодіння потерпілого, а також висновок експерта щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки слідчі дії проведено з порушенням КПК.
Крім того, захисник зазначив, що апеляційний суд не розглянув клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, чим, на його думку, порушив право ОСОБА_7 на захист, а в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання суду апеляційної інстанції від 26 квітня 2018 року, що є порушенням вимог статей 103, 108 КПК. 
 
Позиції учасників судового провадження
 
         Захисник – адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи касаційної скарги. 
Прокурор вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а судові рішення щодо ОСОБА_7 мають бути залишені без зміни.  
            
Мотиви Суду
 
За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК касаційний суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, переглядаючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходить із установлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
У кримінальній справі, в якій заперечується рішення місцевого та апеляційного судів, установлено, що в зазначені у вироку день та час
ОСОБА_7 за місцем свого проживання у дворі домоволодіння на 
АДРЕСА_1 під час конфлікту умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, завдавши останньому не менше 7 ударів ногами. 
Такий висновок суд зробив на підставі показань потерпілого 
ОСОБА_8 щодо обставин заподіяння йому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Показання потерпілого об`єктивно узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема з показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , з яких видно, що коли вони зайшли до будинку потерпілого, останній був побитий, погано себе почував, а на запитання, хто його побив, відповів, що ОСОБА_7 .
За даними протоколу обшуку та висновків експертів на матеріальних об`єктах, вилучених у дворі домоволодіння на АДРЕСА_1 , виявлено кров та волосся потерпілого ОСОБА_8 . 
Крім того, як видно з показань ОСОБА_7 , він не заперечував наявності конфлікту між ним та потерпілим, проте зазначив, що лише відштовхнув останнього, який впав та ударився, розбивши носа.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи, потерпілому 
ОСОБА_8 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень. Кількість травматичних впливів – не менше 7. Виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого при падінні з висоти власного зросту з попередньо доданими ускореннями виключається. Тілесні ушкодження в ОСОБА_8 не могли утворитися за обставин, викладених ОСОБА_7 .
Таким чином, висновки судових інстанцій щодо заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 сумніву не викликають.
Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи, дії засудженого за ч. 1 ст. 121 КК кваліфіковано правильно, а покарання йому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та всіх обставин справи.  
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальній справі щодо ОСОБА_7 . Суд не встановив.
Доводи у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 щодо порушень вимог КПК, допущених, на його думку місцевим судом під час розгляду справи, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції і як такі, що не знайшли свого підтвердження, обґрунтовано визнані безпідставними.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для іншого висновку. 
Обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 обґрунтовано  належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.  
Показання свідків обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стосуються обставин подій, які були їм відомі особисто і які узгоджуються як між собою, так і з іншими наявними у справі доказами. Стосовно показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то останніх було допитано в судовому засіданні у присутності учасників судового провадження за клопотанням представника потерпілого у підготовчому засіданні. 
Отже, вимог ст. 97, ч. 12 ст. 290 КПК порушено не було.  
            Не вбачається порушень вимог КПК з боку місцевого суду і стосовно допиту в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , якого було допитано за клопотанням прокурора, заявленим в межах його повноважень з огляду на положення статей 92, 22 КПК.
Також з матеріалів справи видно, що отримання зразків для експертиз проводилося з дотриманням вимог КПК. При цьому порушень права 
ОСОБА_7 на захист як під час цих слідчих дій, так і протягом усього досудового розслідування не встановлено. 
У зв`язку з цим колегія суддів зазначає, що з огляду на положення ст. 52 КПК участь захисника у цьому кримінальному провадженні не є обов`язковою.  Водночас (також на це звернуто увагу й апеляційним судом) на досудовому розслідуванні захист інтересів ОСОБА_7 здійснювали професійні захисники. Із заявами та скаргами з приводу порушення права на захист ОСОБА_7 не звертався. 
Як видно з матеріалів справи, предметом дослідження місцевого суду була й постанова від 30 травня 2016 року про визнання матеріальних об`єктів, які були виявлені та вилучені під час обшуку домоволодіння на
АДРЕСА_1 , речовими доказами. Питання про дослідження самих речових доказів сторонами не ставилося, а тому констатувати у цьому випадку порушення місцевим судом вимог ст. 23 КПК немає підстав.   
Протоколи обшуку та огляду домоволодінь ОСОБА_7 та 
ОСОБА_8 , як і самі слідчі дії, відповідають вимогам КПК. При цьому огляд домоволодіння останнього проводився на підставі заяви ОСОБА_8 про заподіяння йому тілесних ушкоджень, а домоволодіння ОСОБА_7 – на підставі дозволу суду (ухвала слідчого судді від 13 квітня 2016 року).
Висновок експерта щодо заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень зроблений на підставі даних протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та медичної документації (медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_8 ), яка була в лікарні і доступ до якої було оформлено відповідно до вимог КПК (ухвала про тимчасовий доступ до документів 
від 11 травня 2016 року). 
Колегія суддів звертає увагу, що письмові докази, у тому числі висновки експертів, протоколи обшуку та огляду, допустимість яких заперечується захисником у касаційній скарзі, досліджувалися в судовому засіданні в суді першої інстанції. Жодних заперечень або клопотань сторона захисту не заявляла, як і не порушувала питання щодо визнання цих доказів недопустимими. 
Також згідно з вимогами ст. 293 КПК ОСОБА_7 та його захисник отримали копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Жодних клопотань та зауважень вони не заявляли. 
Стосовно доводів у касаційній скарзі адвоката щодо не відповідності обвинувального акта вимогам КПК, то вони є неприйнятними.  
Питання відповідності обвинувального акта вимогам КПК з огляду на положення ст. 314 КПК вирішує суд першої інстанції під час підготовчого судового засідання.
Як видно з матеріалів справи (ухвала місцевого суду від 11 липня 
2016 року), місцевий суд перевірив відповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК і, не знайшовши підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1–4 ч. 3 ст. 314 КПК, призначив судовий розгляд. При цьому із зазначеної ухвали вбачається, що сторона захисту не заперечувала проти призначення справи до розгляду. 
Апеляційний суд, як видно з ухвали від 30 травня 2018 року, перевіривши правильність установлення місцевим судом фактичних обставин справи, надав вичерпні відповіді на всі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника засудженого, та задовольнив її частково, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, підстав немає.
Стосовно доводів захисника про те, що апеляційний суд не розглянув його клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає, що неприйняття окремого рішення з цього питання не вплинуло на правильність рішення суду апеляційної інстанції по суті справи. Крім того, залишаючи без зміни вирок місцевого суду, апеляційний суд залишив без зміни і рішення місцевого суду в частині запобіжного заходу. 
У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_6 посилається на те, що в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання суду апеляційної інстанції від 26 квітня 2018 року, що є порушенням вимог статей 103, 108 КПК. 
З цього приводу колегія суддів зазначає про таке.
До порушень, які є істотними, законодавець насамперед відносить такі, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 
ст. 412 КПК). При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження (ч. 2 
ст. 412 КПК).
Як видно з матеріалів справи, під час усього провадження в суді апеляційної інстанції (26 березня, 25 квітня, 11 та 30 травня 2018 року) здійснювався аудіозапис судових засідань та вівся журнал (26 березня, 11 та 
30 травня 2018 року). Відсутність журналу судового засідання від 25 квітня 
2018 року (а не 26 квітня 2018 року, як про це зазначає захисник) за наявності технічного запису судового засідання в цей день ніяким чином не вплинуло на ухвалення апеляційним судом законного та обґрунтованого судового рішення. 
Таким чином, не вбачаючи підстав для скасування або зміни постановлених у справі судових рішень щодо ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області 
від 06 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області 
від  30 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                ОСОБА_3