ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
4 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 539/1840/16-к
провадження № 51-3647 км 18
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
 
головуючої                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                               ОСОБА_5 ,
представників потерпілого                 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
            
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014170240000050, щодо 
        ОСОБА_8 ,
                                                                 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  
        уродженця та мешканця  
АДРЕСА_1 ,
звільненого від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, на підставі ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності. 
Короткий зміст вироку, оскарженого рішення та встановлені  обставини
За вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 грудня 2016 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 5 ст. 74, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК ОСОБА_8 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 11 190 грн у рахунок відшкодування понесених витрат на правову допомогу. 
Вирішено питання щодо речових доказів у  провадженні.
Судом ОСОБА_8 визнано винуватим у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. 
Як установив суд, 1 квітня 2011 року близько 14:00 на території приватного господарства (тупик Деповської, 16 у м. Лубнах), ОСОБА_8 під час сварки з  ОСОБА_9 вдарив його відром по голові, заподіявши легких тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани голови.
Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 13 березня 2017 року скасував вирок місцевого суду і звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК, на підставі ч. 1 ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрив. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення ст. 419 вказаного Кодексу, оскільки у своєму рішенні не роз`яснив потерпілому його право звернутись у порядку цивільного судочинства з вимогами про стягнення з ОСОБА_8 понесених витрат на правову допомогу.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. 
Позиції учасників судового провадження 
У суді касаційної інстанції прокурор не підтримав касаційну скаргу; представники потерпілого вважали обґрунтованими касаційні вимоги сторони обвинувачення.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія судів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Законність та обґрунтованість рішення апеляційного суду про скасування вироку, звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
Згідно з приписами ст. 419 КПК в ухвалі суд апеляційної інстанції зобов`язаний зазначити мотиви, з яких він виходив при постановленні ухвали, положення закону, якими він керувався, і, якщо апеляція залишається без задоволення, зазначити підстави, на яких її визнав необґрунтованою.
При постановлені рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги сторони захисту апеляційний суд дотримався наведених вимог закону, а доводи прокурора про протилежне не можна визнати прийнятними.
Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК. 
Відповідно до приписів цієї норми права суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати лише у разі ухвалення обвинувального вироку.
До таких належать, зокрема, витрати на правову допомогу. За правилами ч. 2 ст. 120 КПК витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий.
З урахуванням того, що вирок стосовно ОСОБА_8 скасовано, а кримінальне провадження закрито, суд апеляційної інстанції не мав правових підстав вирішувати питання щодо розподілу процесуальних витрат, як про це правильно зазначено в постановленій ухвалі.
Як убачається зі змісту скарги, відповідність вимогам ст. 370 КПК прийнятого апеляційним судом рішення по суті цього провадження стороною обвинувачення не заперечується. В силу ст. 412 КПК саме по собі не зазначення в ухвалі порядку стягнення процесуальних витрат, понесених потерпілим у кримінальному провадженні не є таким порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване остаточне рішення.
Таким чином, зміст ухвали суду апеляційної інстанції не суперечить ст. 419 КПК.
Істотних порушень норм права, які є підставами для скасування оспорюваної ухвали під час касаційного розгляду не встановлено.
Тому подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів
                                                     у х в а л и л а:
Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
                                                                      С у д д і:

ОСОБА_2                                          ОСОБА_1                                 ОСОБА_3