П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 листопада 2018 року
м. Київ                                                                      
 
Справа № 800/588/17 (П/9901/409/18)
Провадження № 11-744асі18
 
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
головуючого Князєва В. С.,
судді-доповідача Золотнікова О. С., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., 
за участю:
секретаря судового засідання - Мамонової І. В.,
представника Вищої ради правосуддя - Ліходій О. О.,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року (судді Ханова Р. Ф., Бившева Л. І., Гончарова І. А., Олендер І. Я., Шипуліна Т. М.) у справі № 800/588/17 (П/9901/409/18) за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання незаконним і скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
13 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 21 листопада 2017 року № 3719/0/15-17 про звільнення її з посади судді Подільського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
На обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначила, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем унаслідок грубого порушення норм міжнародного права та національного законодавства України, носить виключно формальний характер, його прийняття супроводжувалось упередженим ставленням до неї та її представника, недотриманням принципів верховенства права, пропорційності, рівності перед законом, ігноруванням відповідачем фактів фальсифікації доказів, на підставі яких відкрито дисциплінарну справу відносно неї.
Позивач стверджував, що ВРП під час прийняття рішення від 21 листопада 2017 року № 3719/0/15-17 не мала права застосовувати норми Закону України від 08 квітня 2014 року № 1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні» (далі - Закон № 1188-VII), оскільки цей Закон суперечить Конституції України як такий, що підписаний особою, яка не мала на це повноважень.
На думку ОСОБА_4, рішення відповідача про відкриття дисциплінарної справи є незаконним, оскільки прийнято на підставі необґрунтованих заяв ОСОБА_5 та прокурора Подільського району міста Києва Нечипоренка С. І., а тому незаконними є й усі наступні рішення відповідача стосовно неї. З цього приводу позивач зазначив, що ОСОБА_5 не була учасником масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до набрання чинності Законом № 1188-VII, тому відкриття за її заявою дисциплінарної справи стосовно судді суперечить закону.
Також ОСОБА_4 зазначила, що ВРП не взяла до уваги факт незвернення прокурора до Тимчасової спеціальної комісії з перевірки суддів судів загальної юрисдикції (далі - ТСК) із заявою в передбаченому Законом № 1188-VII порядку, у зв'язку із чим оскаржуване рішення прийнято відповідачем на підставі сфальсифікованих документів.
Крім цього, ОСОБА_4 вказала на пропущення ВРП установленого Законом України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) 60-денного строку розгляду дисциплінарної справи стосовно судді, а також на необґрунтовані, на її думку, відхилення відповідачем заявлених її представником відводів членів ВРП, які брали участь у прийнятті 05 вересня 2017 року рішення про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
До набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» та припинення діяльності Вищого адміністративного суду України розгляд адміністративного позову ОСОБА_4 цим судом не закінчено.
03 січня 2018 року Вищий адміністративний суд України на підставі підпункту 7 пункту 1 розділу 7 «Перехідні положення» КАС України матеріали адміністративного позову ОСОБА_4 направив до Великої Палати Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 12 січня 2018 року передала матеріали адміністративного позову ОСОБА_4 на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відповідно до частини другої статті 266 КАС України.
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із постановленим у справі судовим рішенням, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначила, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки викладені в ньому висновки про відсутність порушень прав позивача під час розгляду ВРП матеріалів дисциплінарної справи не відповідають обставинам справи. На думку ОСОБА_4, достатніми доказами незаконності рішень відповідача є такі аргументи:
- установлений Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» трирічний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення істотного дисциплінарного проступку не може бути застосований до правовідносин, що склалися понад рік до часу набрання чинності цим Законом;
- ні ВРП, ні її дисциплінарний орган не надали оцінки доводам позивача про те, що прийняті ним рішення в адміністративних справах не мали негативних наслідків;
- при обранні виду дисциплінарного стягнення не було враховано позитивну характеристику судді, відсутність дисциплінарних стягнень, а також позитивні показники щодо кількості та якості розглянутих справ;
- ВРП та її дисциплінарний орган фактично вдалися до перегляду прийнятих позивачем судових рішень та оцінки доказів у судових справах, при цьому не навели жодного обґрунтування висновків стосовно негативного впливу прийнятих позивачем рішень як на права окремих осіб, так і на ступінь довіри суспільства до судової влади.
На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
У відзиві на апеляційну скаргу ВРП зазначила, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є тотожними доводам скарги ОСОБА_4, поданої до Великої Палати Верховного Суду на рішення ВРП від 05 вересня 2017 року № 2637/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31 травня 2017 року № 1336/2дп/15-17 про притягнення судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності». 
Позивач у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, просив розглядати справу без його участі.
За правилами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з мотивів, наведених у відзиві, та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи відповідача, заслухавши суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення й не виявила порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до ухвалення незаконного судового рішення. 
Суд першої інстанції установив, що ухвалою Другої Дисциплінарної палати ВРП від 27 лютого 2017 року № 347/2дп/15-17 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_4 на підставі поданих до ТСК заяв ОСОБА_5 від 08 грудня 2014 року та прокурора Подільського району міста Києва Нечипоренка С. І. від 12 грудня 2014 року про проведення перевірки стосовно судді в порядку Закону № 1188-VII.
Рішенням Другої Дисциплінарної палати ВРП від 31 травня 2017 року № 1336/2дп/15-17 притягнуто суддю Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення її з посади.
05 вересня 2017 року ВРП ухвалила рішення № 2637/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 31 травня 2017 року № 1336/2дп/15-17 про притягнення судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності».
04 жовтня 2017 року до ВРП надійшло подання її Другої Дисциплінарної палати за вхідним № 6078/0/8-17 про звільнення судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_4 на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
21 листопада 2017 року ВРП рішенням № 3719/0/15-17 звільнила ОСОБА_4 з посади судді Подільського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 березня 2018 року у справі № П/800/405/17 (провадження № 11-24сап18) відмовила у задоволені адміністративного позову (скарги) ОСОБА_4 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення цього органу від 05 вересня 2017 року № 2637/0/15-17. 
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 21 травня 2018 року дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оскаржуваного рішення ВРП протиправним та його скасування з огляду на передбачені законодавством повноваження ВРП як органу, компетентного приймати рішення про звільнення судді за встановлених Конституцією України і Законом України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) підстав, з урахуванням тієї обставини, що відповідач установив факт вчинення позивачем як суддею істотного дисциплінарного проступку (невжиття заходів для з'ясування обставин судових справ, що призвело до порушення процесуальних прав учасників таких справ і мало наслідком підрив авторитету правосуддя). При цьому обставини, встановлені постановою ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року стосовно притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади ОСОБА_4, в силу норми частини четвертої статті 78 КАС України є такими, що не потребують доказування при вирішенні цієї справи. До того ж рішення про звільнення позивача з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України є похідним від рішення, яке було предметом розгляду ВеликоїПалати Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими ці висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. За частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Частиною другою статті 2 КАС України визначено перелік критеріїв, на відповідність яким суд повинен перевірити рішення (дії, бездіяльність) суб'єкта владних повноважень у справах про їх оскарження.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною шостою статті 126 Конституції України встановлено підстави для звільнення судді, однією з яких є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3).
Порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, законами № 1402-VIII та № 1798-VIII.
Статтею 108 Закону № 1402-VIII установлено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII, з урахуванням вимог цього Закону.
Зокрема, відповідно до пункту 6 частини першої та пункту 1 частини восьмої статті 109 Закону № 1402-VIII одним із видів дисциплінарного стягнення стосовно судді є подання про звільнення судді з посади, який застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді. 
Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов'язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 1 частини дев'ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ).
Статтею 112 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.
Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади (пункт 4 частини першої цієї статті).
Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Відповідно до статті 18 Закону № 1798-VIII ВРП є повноважною за умови обрання (призначення) на посаду щонайменше п'ятнадцяти членів, серед яких більшість становлять судді (включаючи суддів у відставці), та складення ними присяги.
Згідно із частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
Відповідно до частин першої та третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.
Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), ВРП розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
Частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII установлено, що рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 21 листопада 2017 року № 65 та ксерокопія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 11 членами, які брали участь у його ухваленні. При цьому в позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_4 ці факти під сумнів не ставляться.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення відповідача. 
Оцінюючи рішення ВРП від 21 листопада 2017 року № 3719/0/15-17 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим. 
Так,підставою для звільнення позивача з посади судді слугувало рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 31 травня 2017 року № 1336/2дп/15-17, залишене без змін рішенням ВРП від 05 вересня 2017 року № 2637/0/15-17, про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення її з посади судді.
Крім цього, зазначене рішення дисциплінарного органу ВРП було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 березня 2018 року в задоволенні адміністративного позову (скарги) ОСОБА_4 відмовила. 
Вказане судове рішення від 28 березня 2018 року мотивовано тим, що характер дій судді ОСОБА_4 під час розгляду справ за матеріалами про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свідчить про її упередженість і необ'єктивність, а тому відповідач правильно кваліфікував ці дії як істотний дисциплінарний проступок і правомірно, з дотриманням принципу пропорційності, застосував до позивача дисциплінарне стягнення у виді подання про його звільнення з посади. Це судове рішення набрало законної сили.
Велика Палата Верховного Суду під час розгляду адміністративного позову (скарги) ОСОБА_4 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення цього органу від 05 вересня 2017 року № 2637/0/15-17 про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 31 травня 2017 року № 1336/2дп/15-17 установила, що до ВРП від ТСК надійшли заяви ОСОБА_5 від 08 грудня 2014 року (вхідний № У-3277/0/7-14) та прокурора Подільського району міста Києва Нечипоренка С. І. від 12 грудня 2014 року (вхідний № 2942/0/8-14) з вимогою проведення спеціальної перевірки стосовно позивача відповідно до Закону № 1188-VII.
Зі змісту названих заяв убачається, що позивачем як суддею прийнято постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, які були учасниками масових акцій протесту в період з 21 листопада 2013 року до кінця лютого 2014 року, у виді позбавлення їх права керування транспортним засобом на підставі статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за невиконання водіями вимог працівника міліції про зупинку транспортного засобу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року вказано, що заява прокурора міститься в матеріалах дисциплінарної справи з усіма ознаками офіційного документа, ставити під сумнів який суд не має підстав, оскільки всі викладені в ньому факти відповідають дійсності, підтверджуються матеріалами справи та визнані самою заявницею.
Матеріалами справи встановлено, що зі змісту рішення ВРП від 05 вересня 2017 року № 2637/0/15-17, перегляд якого здійснила Велика Палата Верховного Суду, вбачається, що позивач як суддя допустив низку порушень процесуальних норм під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, зокрема: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; неналежна оцінка доказів на предмет їх належності та допустимості; неврахування пояснень осіб з приводу обставин, які можуть пом'якшувати чи обтяжувати відповідальність, особи правопорушника, ступеня вини і характеру правопорушення. Установлені процесуальні порушення призвели до порушення прав осіб, яких безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності. У подальшому відповідні особи були звільнені від відповідальності на підставі статті 4 Закону України від 21 лютого 2014 року № 743-VII «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».
Дії судді під час прийняття постанов у справах № 758/646/14-п, № 758/888/14-п та № 758/892/14-п дисциплінарний орган ВРП кваліфікував як порушення присяги судді в розумінні статті 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (чинного на час вчинення суддею таких дій) та вчинення істотного дисциплінарного проступку (пункт 1 частини дев'ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ). 
ВРП, залишаючи без змін рішення свого дисциплінарного органу, зазначила, що ОСОБА_4 завдала істотної шкоди у вигляді підриву суспільної довіри до суду, а тому позитивна характеристика судді, відсутність дисциплінарних стягнень і недостатньо великий стаж роботи в цьому випадку не можуть бути підставою для застосування більш м'якого виду дисциплінарного стягнення, ніж подання про звільнення судді з посади, який буде пропорційним характеру вчиненого проступку з огляду на його тяжкість та наслідки. 
Велика Палата Верховного Суду не встановила порушень ВРП процедури прийняття рішення від 05 вересня 2017 року № 2637/0/15-17, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 31 травня 2017 року № 1336/2дп/15-17 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а також не встановила порушень прав судді чи інших ознак протиправності рішення ВРП з огляду на вимоги статті 52 Закону № 1798-VIII.
При цьому Велика Палата Верховного Суду надала оцінку доводам ОСОБА_4 стосовно належної мотивації рішення ВРП від 05 вересня 2017 року № 2637/0/15-17, наявності в діях судді ознак дисциплінарного проступку та пропорційності накладеного на неї дисциплінарного стягнення, а також стосовно поданої до ТСК заяви прокурора, окремих процедурних порушень ВРП в дисциплінарному проваджені щодо неї.
Таким чином, у силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України факт вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її дисциплінарного органу про застосування до ОСОБА_4 дисциплінарного стягнення у виді подання про її звільнення з посади, не потребують доказування.
Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (в тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення ВРП, зокрема рішення про відкриття дисциплінарного провадження). 
Таким чином, рішення ВРП від 21 листопада 2017 року № 3719/0/15-17про звільнення ОСОБА_4 з посади судді прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстави для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII відсутні.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення відповідача про звільнення судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_4 на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України є обґрунтованим.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене внаслідок повного з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення, з дотриманням норм процесуального права та ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року - без змін.
Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, ВеликаПалата Верховного Суду 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
2. Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                                      В. С. Князєв 
 
Суддя-доповідач   О. С. Золотніков
 
Судді:                                    Н. О. Антонюк   О. Б. Прокопенко
 
С. В. Бакуліна   Л. І. Рогач
 
В. В. Британчук І. В. Саприкіна
 
Д. А. Гудима   О. М. Ситнік
 
О. Р. Кібенко   О. С. Ткачук
 
Л. М. Лобойко   В. Ю. Уркевич
 
Н. П. Лященко