ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року 
м. Київ

Справа №  922/1078/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Катеринчук Л.Й. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я. 
за участі секретаря судового засідання Сліпчук Н.В. 

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс"
відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс"
розглянув касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс"
на постанову Харківського апеляційного господарського суду 
від 06.09.2018
у складі колегії суддів: Хачатрян В.С. (головуючий), Ільїн О.В., Россолов В.В.
у справі № 922/1078/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс"
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс"
про стягнення коштів в розмірі 1 165 611, 59 грн. 

ПРОЦЕДУРА КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ
1. 15.10.2018 поштовим відправленням Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" звернулось безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 у справі №922/1078/18 в порядку статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та клопотало про поновлення строку на касаційне оскарження. 
2. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №922/1078/18 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Жуков С.В., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2018.
3. Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2018 відкрито касаційне провадження у справі №922/1078/18 Господарського суду Харківської області за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 та призначено її розгляд на 04.12.2018 о 16 год. 30 хв.
4. У зв'язку з перебуванням судді Жукова С.В. на лікарняному автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №922/1078/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2018.
5. Ухвалою від 03.12.2018 Верховний Суд у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я. прийняв справу №922/1078/18 Господарського суду Харківської області за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 до провадження та ухвалив розглянути її 04.12.2018 о 16 год. 30 хв.
6. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог 
7. Товариство з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу товару №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 в розмірі 1 165 611, 59 грн., з яких: 855 576, 62 грн. - сума основної заборгованості, 173 670, 33 грн. - пеня, 42 778, 83 грн. - штраф, 18 213, 23 грн. - 3% річних, 75 372, 58 грн. - інфляційні витрати, а також стягнення судових витрат в розмірі 17 484, 17 грн. 
7.1. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення вимог статей 525, 526, 530, 692 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України та умов зазначеного договору купівлі-продажу щодо оплати вартості поставленого позивачем товару відповідач, як покупець, невчасно та в неповному обсязі оплатив вартість товару, також з урахуванням вимог статей 611, 625 Цивільного кодексу України, статей 216, 218 Господарського кодексу України та положень зазначеного договору відповідач має сплатити пеню, штраф, суму 3% річних та інфляційні витрати.  
Короткий зміст рішення першої інстанції
8. Рішенням від 09.07.2018 Господарський суд Харківської області позов Товариства з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" про стягнення заборгованості в розмірі 1 165 611, 59 грн. за договором купівлі-продажу товару №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 задовольнив, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс" суму боргу за Договором купівлі-продажу товару №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 року в розмірі 855 576, 62 грн., пеню в розмірі 173 670, 33 грн., штраф 5% в розмірі 42 778, 83 грн., 3% річних в розмірі 18 213, 23 грн., інфляційні втрати в розмірі 75 372, 58 грн., судові витрати в розмірі 17 484, 17 грн.
8.1. Місцевий суд встановив таке:
- на виконання укладених Договору купівлі-продажу товару №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 (далі - Договір) та Додаткової угоди №1 від 22.02.2017 позивач поставив відповідачу товар на суму 234 732, 88 грн., що підтверджується видатковою накладною №222001 від 22.02.12017, ТТН №Р222001 від 22.02.2017, а відповідач був зобов'язаний здійснити оплату до 01.08.2017 згідно з умовами Додаткової угоди №1. На виконання укладених Договору та Додаткової угоди №2 від 13.03.2017 відповідачу поставлено товар на суму 489 513, 24 грн., що підтверджується видатковою накладною №313012 від 13.03.2017, ТТН №РЗ13012 від 13.03.2017, а відповідач був зобов'язаний здійснити оплату до 01.08.2017. На виконання укладених Договору та Додаткової угоди №3 від 04.04.2017 відповідачу поставлено товар на суму 131 330, 50 грн., що підтверджується видатковою накладною №317004 від 17.03.2017, ТТН №Р317004 від 17.03.2017, а відповідач був зобов'язаний здійснити оплату до 01.08.2017. На виконання укладених Договору та Додаткової угоди №4 від 04.04.2017 поставлено товар на суму 33 600 грн., що підтверджується видатковою накладною №504030 від 04.05.2017, ТТН №Р504001 від 04.05.2017, який відповідачем було оплачено 21.06.2017, відповідно до платіжного доручення №872 на суму 10 500 грн. та 16.08.2017 відповідно до платіжного доручення №126 на суму 23 100 грн. Таким чином, за Договором від 04.01.2017 відповідачу було поставлено товар на загальну суму 889 176, 62 грн., який частково сплачений відповідачем на суму 33 600 грн.;
- в порядку досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію вих. №27/02-18 від 27.02.2018 про сплату до 16.03.2018 заборгованості в розмірі 855 576, 62 грн. Направлена претензія залишилась з боку відповідача без відповідного реагування, сума заборгованості відповідачем сплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права;
- станом на момент розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем даної суми заборгованості.
8.2. Рішення місцевого суду мотивоване таким:
- 04.01.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" (покупець) укладено Договір купівлі-продажу товару №030470СЕМ/16 (далі - Договір);
- позивачем за Договором від 04.01.2017 відповідачу поставлено товар на загальну суму 889 176, 62 грн., який частково сплачений відповідачем на суму 33 600 грн., і заборгованість в розмірі 855 576, 62 грн. на час розгляду справи відповідачем у добровільному порядку не сплачена, тому відповідач визнається таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати товару за Договором купівлі-продажу товару №030470СЕМ/16 від 04.01.2017;
- правомірно нарахована позивачем пеня станом на 17.04.2018 в розмірі 173 670, 33 грн. відповідає умовам Договору №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 та вимогам чинного законодавства;
- нарахування суми штрафу позивачем відповідачеві в розмірі 42 778, 83 грн. є законодавчо обґрунтованим і правомірним; 
- укладеним між сторонами договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а відтак наявні правові підстави для одночасного стягнення пені та штрафу;
- вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних на суму 18 213, 23 грн. та 75 372, 58 грн. інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов'язання підлягають задоволенню як правомірні та обґрунтовані і розрахунок перевірено судом;
- керуючись статтями 6, 11, 16, 509, 525, 526, 530, 549, 598, 610, 611, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 20, 173, 174, 179, 193, 198, 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, місцевий суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
9. Постановою від 06.09.2018 Харківський апеляційний господарський суд апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" задоволено частково, рішення Господарського суду Харківської області від 09.07.2018 року у справі №922/1078/18 скасовано в частині стягнення пені в розмірі 58 460, 50 грн. та 877, 71 грн. судового збору за подання позовної заяви, прийнято в цій частині нове рішення, яким у позові відмовлено, в іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 09.07.2018 у справі №922/1078/18 залишено без змін, стягнено з Товариства з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" 1 313, 94 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
9.1. Апеляційний суд погодився з встановленими фактичними обставинами справи щодо наявності порушення умов договору в діях відповідача щодо належної оплати поставленого товару, але зазначив про неправильність оцінки обставин справи місцевим судом щодо розміру нарахованої пені. 
Зокрема, апеляційний суд зазначив про те, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем прийнятого на себе зобов'язання зі сплати за товар у належні строки та розмірі за договором купівлі-продажу товару №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 з урахуванням додаткових угод. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником всупереч приписам статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання умов договору купівлі-продажу товару №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 щодо своєчасного розрахунку у встановленому порядку та розмірі і місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення 855 576, 62 грн. заборгованості за товар є обґрунтованими, підлягають задоволенню.
Апеляційний суд аргументував, що суд першої інстанції помилково встановив, що нарахування пені відповідає умовам договору №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 та вимогам чинного законодавства, оскільки її розрахунок здійснено всупереч приписам частини 6 статті 232 Господарського кодексу України - пеню розраховано за більший період, ніж це визначено законодавством, тому правомірною є вимога про стягнення пені в розмірі 115 209, 83 грн. і саме зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про правомірність стягнення 42 778, 83 грн. штрафу, 75 372, 58 грн. інфляційних втрат та 3% річних на суму 18 213, 23 грн. з відповідача на користь позивача. 
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В КАСАЦІЙНОМУ СУДІ
Доводи скаржника (відповідач у справі)
10. Не погоджуючись з рішенням та постановою судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення першої інстанції та закрити провадження у справі. Також, відповідач просив зупинити виконання рішення та постанови судів попередніх інстанцій до закінчення їх перегляду касаційною інстанцією.
10.1. В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає таке:
- суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки доводам відповідача про те, що за Договором від 04.01.2017 відповідачу було поставлено товар, а відповідач сплатив за поставку, а, отже, на думку скаржника, він не може нести відповідальність за несвоєчасність розрахунку;
- висновки суду першої та апеляційної інстанцій про те, що мало місце порушення прав позивача відповідачем не підтверджені належними доказами, мають надуманий характер, ґрунтуються на довільному трактуванні норм права та обставин справи і є припущеннями. Відповідач наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях;
- у випадку скасування Верховним Судом оскаржуваних рішень та постанови, якщо рішення Господарського суду Харківської області від 09.07.2018 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 буде виконано в примусовому порядку шляхом стягнення присуджених грошових коштів, то необхідно буде виконати поворот виконання рішення суду, а це буде відбуватись в судовому порядку протягом чималого часу, у зв'язку з чим обґрунтованим є зупинити виконання рішення та постанови судів попередніх інстанцій. 
Доводи інших учасників справи
11. Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ 
12. Господарський кодекс України
Абзац 6 частини 2 статті 20 - кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі.
Частина 1 статті 173 - господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язок.
Абзац 4 частини 1 статті 174 - господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. 
Абзац 2 частини 4 статті 179 - при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Частина 7 статті 179 - господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Абзац 2 частини 1 статті 193 - до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частина 1 статті 230 - штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. 
Абзац 3 частини 2 статті 231 - за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Частина 3 статті 231 - законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.
Частина 4 статті 231 - у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Частина 6 статті 232 - нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.
Частина 2 статті 343 - платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
13. Цивільний кодекс України
Стаття 525 - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частина 1 статті 526 - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частина 1 статті 530 - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Частина 1 статті 549 - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. 
Частина 2 статті 549 - штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Частина 1 статті 610 - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Пункт 3 частини 1 статті 611 - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частина 1 статті 612 - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частина 1 статті 625 - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. 
Частина 2 статті 625 - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частина 1 статті 627 - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 629 - договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Частина 1 статті 691 - покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Частина 1 статті 692 - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частина 1 статті 712 - за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
14. З урахуванням повноважень касаційного суду відповідно до статті 300 ГПК України, Верховний Суд вважає прийнятною касаційну скаргу щодо доводів скаржника про порушення судами положень статей 33, 34, 43, 86 ГПК України та неправильне застосування судами положень статей 11, 509, 549, 610, 611, 612, 626, 629, 655, 662, 663, 693, 712 ЦК України, статей 216, 230 ГК України, але неприйнятними доводи скаржника про те, що позивачем не обґрунтовано належними доказами наявності у відповідача заборгованості за поставлений товар на спірну суму, як такі що виходять за межі повноважень касаційного суду. Судами попередніх інстанцій оцінено надані позивачем первинні документи як такі, що підтверджують факт поставки позивачем товару відповідачу, зобов'язання щодо оплати якого відповідач виконав в неповному обсязі, однак, відповідач доказів належного розрахунку за отриманий товар не надав.
А.2. Щодо застосування норм матеріального та процесуального права 
15. Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача основної заборгованості, пені, штрафу, 3% річних, інфляційних витрат за договором купівлі-продажу товару, внаслідок порушення умов оплати вартості поставленого позивачем товару визначених договором. 
Отже, за своєю правовою природою дані правовідносини є господарськими і регулюються нормами ЦК України і ГК України щодо встановлення відповідальності сторін за порушення зобов'язань за спірним договором поставки, застосуванні штрафних санкцій (штрафу та пені), суми 3% річних та інфляційних витрат.
16. Виходячи аналізу положень статей 525, 530, 610, 625, 692, 712 ЦК України, на підставі договору поставки у покупця виникає обов'язок оплатити продавцеві повну ціну переданого товару у строк, встановлений договором. Даному обов'язку відповідає право продавця вимагати таку оплату та сплату процентів за користування чужими грошовими коштами, інфляційних витрат, а також сплату неустойки у разі прострочення покупця.
17. Доводи касаційної скарги щодо непідтвердження належними доказами факту порушення прав позивача та надуманого характеру висновків суду відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки стосуються з'ясування обставин, встановлених судом апеляційної інстанції та переоцінки оцінених ним доказів у справі та спростовуються наведеним у даній постанові. Водночас касаційна інстанція згідно з частиною 2 статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Посилання скаржника на практику Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Російської Федерації" та "Нєлюбін проти Російської Федерації") є непереконливим. У даній справі №922/1078/18 апеляційний суд не допустив жодних порушень, які можуть бути підставою для скасування рішень і закриття провадження у справи. Сама лише ймовірність існування протилежних думок сторін договору щодо предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано, зокрема, скаржником не доведено фактичної сплати основного боргу за укладеним договором, тобто добросовісного виконання ним прийнятих на себе зобов'язань. Дана усталена практика Європейського суду з прав людини визначає, що повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути й оцінити ті ж самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Недоречним є також посилання скаржника на те, що рішення та постанова судів попередніх інстанцій ґрунтуються на припущеннях, оскільки в згаданих рішенні та постанові суди в повному обсязі з'ясували обставини справи та обґрунтували мотиви задоволення вимог позивача. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 25.10.2018 у справі №906/1181/17. 
18. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції (передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України) - це не штрафна санкція, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, так як є способом захисту майнового права та інтересу шляхом відшкодування матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.
Також, здійснюючи перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій приписів статті 625 ЦК України щодо відповідальності відповідача за несвоєчасне проведення розрахунку за поставлений позивачем товар, Верховний Суд зазначає про обґрунтованість висновків судів про стягнення з покупця на користь продавця за спірним договором поставки 3% річних та суми інфляційних витрат та погоджується з оцінкою судами доказів в цій частині з огляду на відсутність в касаційного суду повноважень щодо переоцінки доказів в силу статті 300 ГПК України.
19. Судом апеляційної інстанції встановлено, що пунктами 6.2.1., 6.3. договору №030470СЕМ/16 від 04.01.2017 сторонами передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення договірних зобов'язань у вигляді сплати покупцем (відповідачем) штрафу в розмірі 5% від ціни товару, зазначеної в пункті 2.1. договору у разі порушення термінів оплати товару та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який сплачується пеня, однак, суд апеляційної інстанції розмір пені зменшив, оскільки її розраховано за більший період ніж це передбачено імперативними приписами частини 6 статті 232 ГК України.
Отже, виходячи з приписів статей 230, 232 ГК України, судом апеляційної інстанції правомірно застосовано до відповідача господарсько-правову відповідальність у вигляді пені на суму 115 209, 83 грн. та 5% штрафу, так як застосування до покупця таких штрафних санкцій погоджено в договірному порядку та за своєю суттю є застосуванням до покупця різних санкцій (штраф, пеня) в межах одного виду господарсько-правової відповідальності (як штрафних санкцій).
Тому одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 230 ГК України штраф та пеня визначені як види штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Відтак, в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17 та від 22.03.2018 у справі №911/1351/17.
20. Отже, посилання в касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень було неправильно застосовано статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 129 Конституції України, статті 216, 230 ГК України та статті 11, 509, 549, 599, 610-612, 625, 626, 629, 655, 662, 663, 693, 712 ЦК України та порушено норми процесуального права не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами судів попередніх інстанцій.
21. З огляду на зазначене та враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, про які зазначено у пункті 14 цієї постанови, суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "А+Сервіс". Тоді як, звертаючись з касаційною скаргою, відповідач не довів порушення судами норм процесуального та матеріального права. 
А.3. Мотиви прийняття (відхилення) доводів касаційної скарги 
22. Доводи скаржника, зазначені в пунктах 10-10.1. мотивувальної частини даної постанови, Суд вважає необґрунтованими з підстав, зазначених у пунктах 15-20 мотивувальної частини цієї постанови.
Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
23. З огляду на зазначене та відсутність порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови судом апеляційної інстанції, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відповідача та залишення без змін постанови апеляційного суду. 
В. Судові витрати 
24. У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за її подання і розгляд залишаються за скаржником.
На підставі викладеного та керуючись статтями 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Старовірівський птахокомплекс" залишити без задоволення.
2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 06.09.2018 у справі №922/1078/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        Л.Й. Катеринчук

Судді                                                                                                      В.Г. Пєсков

                                                                                                              В.Я. Погребняк