Постанова
Іменем України
 
19 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 755/4340/17-ц
провадження № 61-39231 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
представники позивача: Скляров ДмитроМиколайович, Пономаренко Павло Іванович, Кур'ята Василь Васильович,
відповідач - ОСОБА_7,
представник відповідача - ОСОБА_8,
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальний фонд»
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у складі судді Чех Н. А. та постанову апеляційного суду м. Києва від 21 червня               2018 року у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,                 Семенюк Т. А.,
В С Т А Н О В И В :
У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_7, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Індустріальний фонд» (далі - ТОВ «Індустріальний фонд»), про звернення стягнення на предмет застави.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між банком та ТОВ «Індустріальний фонд» було укладено договір кредитної лінії 11 листопада 2013 року                      № 755/31/1-1. У подальшому укладались додаткові договори до вказаного кредитного договору від 09 січня 2014 року № 1, від 26 червня 2014 року № 2,                       від 29 серпня 2014 року № 3.
Відповідно до пункту 2.2 кредитного договору, кредит надається у вигляді             не відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 08 листопада 2019 року (включно). Сума максимального ліміту кредитування становить 16 000 000 грн. 
Виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором забезпечено договором застави від 11 листопада 2013 року № 755/31/1-5, укладеного з ОСОБА_7 Предметом застави є належні ОСОБА_7 корпоративні (майнові) права у вигляді частки (долі) у статутному капіталі ТОВ «Індустріальний фонд» у розмірі 51 500 грн, що складає 0,06 % від розміру статутного капіталу вказаного товариства. При цьому було погоджено, що договірна вартість застави становить 1 грн.
У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань за кредитним договором йому було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту                 від 22 січня 2015 року № 55/2/08/95-654, яка ним отримана 02 лютого                2015 року. Проте, ТОВ «Індустріальний фонд» свої зобов'язання за кредитним договором не виконало.
Рішенням господарського суду Донецької області від 28 листопада 2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ТОВ «Індустріальний фонд» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Індустріальний фонд» 14 502 819 грн 72 коп. - заборгованості за кредитним договором; 5 031 131 грн 42 коп. - боргу за процентами; 686 139 грн 69 коп. - 3 % річних за прострочення сплати кредиту; 164 365 грн 46 коп. - 3 % річних за прострочення сплати процентів;  3 717 656 грн 41 коп. - інфляційні втрати за несвоєчасне повернення кредиту; 1 002 676 грн 61 коп. - інфляційних втрат за несвоєчасне погашення процентів.
Вказане судове рішення не виконано. Загальний розмір простроченої заборгованості складає 28 515 029 грн 38 коп.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив в рахунок часткового погашення боргу ТОВ «Індустріальний фонд» за основною сумою кредиту у розмірі 51 500 грн звернути стягнення на предмет застави - належну             ОСОБА_7 частку (долю), що складає 0,06 % від статутного капіталу                 ТОВ «Індустріальний фонд», визначивши спосіб реалізації предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за початковою ціною, яка буде визначена в судовому процесі.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.
У рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ «Індустріальний фонд» перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за договором кредитної лінії від 11 листопада 2013 року № 755/31/1-1 за основною сумою кредиту у розмірі 51 500 грн звернуто стягнення на предмет застави згідно з договором застави від 11 листопада 2013 року № 755/31/1-5, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_7, а саме на: належну частку (долю) у розмірі 51 500 грн, що складає 0,06 % від розміру статутного капіталу ТОВ «Індустріальний фонд», визначивши спосіб реалізації предмету забезпечувального обтяження - продаж банком від імені заставодавця шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за початковою ціною 39 919 грн 50 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати у розмірі 91 600 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку із невиконанням ТОВ «Індустріальний фонд» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором від 11 листопада 2013 року утворилась заборгованість, яку необхідно погасити. Враховуючи те, що виконання основного зобов'язання забезпечене заставою, банк вимагав частково погасити борг шляхом стягнення на предмет застави. 
Також, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд стягнув користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1 600 грн та 90 000 грн на відшкодування понесених витрат за проведення судової експертизи.
Постановою апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення.
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого                2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у разі задоволення позову, витрати пов'язані з проведення судової експертизи, покладаються на відповідача. Зазначено, що за проведення судової експертизи позивачем було сплачено 90 000 грн, що підтверджено відповідними доказами, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із відповідача на користь банку витрати, пов'язані з проведення експертизи у справі.
У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині стягнення з нього судових витрат за проведення експертизи у розмірі 90 000 грн скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні коштів за проведення експертизи.
Касаційна скарга мотивована тим, що стягнення з нього витрат на проведення експертизи у розмірі 90 000 грн є необґрунтовано завищеним та безпідставним. Зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення частини шостої статті 139 ЦПК України встановив розмір витрат на проведення судової експертизи за відсутності належного письмового доказу - калькуляції вартості проведеної експертизи Державним інститутом судових економіко-правових та технічних експертних досліджень, не перевірив обґрунтованість вищевказаних витрат у вказаному розмірі, що відповідає 727 годинам роботи експерта. Вказує, що позивач не надав належних письмових доказів щодо досудового вирішення спору, незважаючи на умови розділу 7.5 договору застави від 11 листопада 2013 року № 755/31/1-5, не повідомив його про настання умов для звернення стягнення на предмет застави з метою позасудового вирішення спору. Крім того, у матеріалах справи в порушення вимог частини першої статті 134 ЦПК України відсутній попередній розрахунок судових витрат, а тому з нього безпідставно стягнуто витрати на проведення експертизи, які не є пропорційними до предмету спору і не ґрунтуються на належних письмових доказах.
У серпні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що визначення початкової ціни предмета застави шляхом проведення судової експертизи було необхідним для повного, всебічного та об'єктивного розгляду даної справи. Зазначає, що на підставі наданого ДП «ДІСЕД» рахунку на оплату від 24 липня 2017 року              № 221 оплатило вартість судової експертизи в розмірі 90 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 28 липня 2017 року № 3913.                  У матеріалах справи міститься калькуляція на визначення вартості послуг судової експертизи у вказаній справі на суму 90 000 грн, яка надана                     ДП «Центр оцінки та інформації».
Крім того, у порушення частини восьмої статті 139 ЦПК України ОСОБА_7 не надав суду клопотання про зменшення витрат, понесених за проведення судової експертизи, з відповідними доказами. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено судами з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до статей 3, 12 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження. Незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов'язаний, зокрема провести повне дослідження і дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Частиною шостою статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Положенням частин першої, другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.
Таким чином, стягуючи з ОСОБА_7 на користь банку судові витрати за проведення експертизи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що вказані витрати під час розгляду справи підтверджені належними й допустимими доказами та підлягають відшкодуванню з відповідача у зв'язку із задоволенням позову.
Доводи касаційної скарги про те, щов порушення частини шостої                    статті 139 ЦПК України встановлено розмір витрат на проведення судової експертизи за відсутності належних письмових доказів є безпідставними, оскільки відповідно до платіжного доручення від 28 липня 2017 року № 3913 ПАТ «Державний ощадний банк України» сплачено 90 000 грн за проведення вищевказаної експертизи ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», згідно рахунку на оплату              від 24 липня 2017 року № 221. Крім того, в матеріалах справи міститься калькуляція на визначення вартості послуг судової експертизи у вказаній справі на суму 90 000 грн, яка надана Державним підприємством «Центр оцінки та інформації». 
Також не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що позивач не надав належних письмових доказів щодо досудового вирішення спору незважаючи на умови розділу 7.5 договору застави, тому що спосіб звернення стягнення на предмет застави обирається заставодержателем на власний розсуд, відповідно до пункту 7.3.1 вказаного договору застави.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають. Крім того, такі доводи стосуються судових рішень по суті спору, тоді як у прохальній частині заявник оскаржував судові рішення лише в частині стягнення судових витрат. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого               2018 року та постанову апеляційного суду м. Києва від 21 червня               2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Д. Д. Луспеник
 
Б. І.Гулько
 
Ю. В.Черняк