ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2018 року 
Київ
справа №804/75/17
адміністративне провадження №К/9901/22918/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -                                                   Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                                                                                    Бевзенка В.М, 
                                                                                                                                                       Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року (суддя - Степаненко В.В.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Сафронова С.В., судді - Мельник В.В., Чепурнов Д.В.) у справі 
за позовом ОСОБА_2
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області
третя особа - Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (далі - ТУ ДСА), яким просив: 
1.1.          - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати різниці суми: 1) між виплаченою суддівською винагородою та грошових коштів, які підлягали виплаті як судді у відставці, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на дату виплати; 2) між виплаченою компенсацією за невикористані щорічну основну і додаткову відпустку та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (виходячи з виключення випадків перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці); 3) вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (голови Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області) виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на дату виплати;
1.2.          - зобов'язати відповідача здійснити виплату різниці суми між виплаченою суддівською винагородою та грошових коштів, які підлягали виплаті як відставка, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на дату виплати за період з 01.05.2014 року по 26.09.2016 року.
1.3.          - зобов'язати відповідача здійснити виплату різниці між виплаченою компенсацією за невикористані: щорічну основну відпустку за період роботи 12.04.2015 року - 11.04.2016 року в кількості 42 календарних дні, додаткову відпустку за 2016 рік в кількості 15 календарних днів, щорічну основну відпустку за період 12.04.2016р. - 22.09.2016р. в кількості 18 календарних днів, а всього 75 календарних днів, та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (виходячи з виключення випадків перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці);
1.4.          - зобов'язати відповідача здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (голови Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області) виходячи з розміру місячної заробітної плати голови Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області на дату виплати.
2.          В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він з 12 квітня 1976 року по 26 вересня 2016 року виконував обов'язки судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області та відповідно до приписів чинного законодавства України набув права на вихід у відставку. 12 лютого 2014 року він звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про вихід у відставку, проте, з незалежних від позивача причин лише 18.06.2015 року Вищою радою юстиції прийнято рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку. Також позивач вказує на те, що незважаючи на прийняття 16.07.2015 року Верховною Радою України постанови №636-VIII, якою позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_2 продовжував виконувати обов'язки судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області до 26.09.2016 року, оскільки через відсутність у Магдалинівському районному суді голови суду, та будь-якого іншого судді, який мав право на здійснення судочинства, видати наказ про відрахування позивача зі штату суду, у зв'язку з виходом у відставку, було нікому. Зазначає, що лише 26.09.2016 року Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, за дорученням Державної судової адміністрації України, видано відповідний наказ, яким позивача відраховано зі штату Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області. Разом з тим, під час здійснення розрахунків ТУ ДСА протиправно не було виплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за посадою, яку позивач обіймав на час подачі заяви про вихід у відставку, різницю суми між виплаченою суддівською винагородою та грошових коштів, які підлягали виплаті як відставка та різницю між виплаченою компенсацією за невикористані щорічну основну і додаткову відпустку та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (виходячи з виключення випадків перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці). Крім того, позивач вказує на те, що розрахунки з ним проведені по 23.09.2016 року, а не по день фактичного звільнення 26.09.2016 року, що на думку позивача є протиправним.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.          Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: 
3.1.          - Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області по невиплаті ОСОБА_2 різниці суми між виплаченою компенсацією за невикористані щорічну основну і додаткову відпустку та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (виходячи з виключення випадків перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці). 
3.2.          - Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області по невиплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги судді, у зв'язку з виходом у відставку, в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 
3.3.          - Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу судді, у зв'язку з виходом у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (голови Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області) виходячи з розміру місячної заробітної плати голови відповідного суду на дату виплати. 
3.4.          - Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області здійснити виплату різниці між виплаченою компенсацією за невикористані: щорічну основну відпустку за період роботи 12.04.2015р. - 11.04.2016р. в кількості 42 календарних дні, додаткову відпустку за 2016 рік в кількості 15 календарних днів, щорічну основну відпустку за період 12.04.2016 - 22.09.2016 в кількості 18 календарних днів, а всього 75 календарних днів, та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (виходячи з виключення випадків перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці). 
3.5.          У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
4.          Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що підставою для припинення повноважень судді є відповідне рішення, а не факт подачі суддею заяви про звільнення. Отже, суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. Позивач, працюючи головою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, набув та свідомо реалізував на підставі власного бажанням право на вихід у відставку, яке було гарантоване статтею 109 Закону України №2453, подавши до Вищої ради юстиції відповідну заяву. При цьому, на момент реалізації позивачем права на вихід у відставку (12.02.2014 року) та на дату отримання Вищою радою юстиції (17.02.2014 року) заяви ОСОБА_2 про вихід у відставку, у Законі України №2453 містився припис за яким судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (частина 1 статті 136 Закону №2453). Позивач, подаючи заяву про відставку, мав повне право сподіватися на виконання Державою її зобов'язання щодо належного грошового забезпечення судді, у тому числі і пов'язаного з виходом судді у відставку. Зміни у чинному законодавстві можуть застосовуватись виключно до суддів, які реалізували своє право на вихід у відставку, після відповідних змін у чинному законодавстві, в даному випадку до суддів, які звернулися до Вищої ради юстиції з заявою про вихід у відставку після 01.04.2014 року. Суд дійшов висновку, що позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, відповідно до статті 136 Закону України №2453 від 07.07.2010 року, який діяв на момент подання позивачем заяви про відставку 17.02.2014 року є протиправним та таким, що вчинено без дотримання Конституції України та законів України. Останньою посадою позивача, перед виходом у відставку, була посада судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, а тому виплата вихідної допомоги повинна розраховуватись саме з цієї посади. Позивач є таким, що фактично звільнений з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області 26.09.2016 року, оскільки саме з вказаної дати позивача було відраховано зі штату суду. Суд дійшов висновку, що розрахунки з позивачем повинні були бути зроблені відповідачем по день звільнення, яким є останній день роботи. Враховуючи те, що останнім робочим днем судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області Соловйова М.І. було 26.09.2016 року, то саме по цю дату відповідачем мають бути зроблені відповідні розрахунки. Починаючи з 02.05.2014 року позивач, у зв'язку з тим, що ним не здійснювалось правосуддя через досягнення 65-річного віку, втратив право на отримання доплат до посадового окладу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем починаючи з 02.05.2014 року правомірно не нараховувались та не виплачувались позивачу доплати до посадового окладу, оскільки виплата таких доплат була заборонена частиною 10 статті 133 Закону №2453. Так само, на переконання суду, у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення, як судді у відставці, оскільки рішення Верховної Ради України від 16.07.2015 року фактично було реалізовано лише 26.09.2016 року, у зв'язку з чим до 26.09.2016 року позивач не набув статусу судді у відставці та, відповідно, не мав права на отримання довічного грошового утримання, соціального забезпечення та пільг встановлених для суддів у відставці. Починаючи з 12.04.2014р. позивач не перебував у відпустці, що зумовлює відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення. Розмір виплати компенсації за невикористанні дні відпустки має виходити з розрахунку окладу судді з урахуванням відповідних доплат до окладу виходячи з виключення, передбаченого частиною 10 статті 133 Закону №2453. Отже, вимоги щодо визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання здійснити виплати сум недоплаченої компенсації за невикористані щорічні основні та додаткові відпустки з урахуванням відповідних доплат до посадового окладу судді, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ТУ ДСА подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.
6.          Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.
7.          Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновками суду першої інстанції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
8.          ТУ ДСА (далі - скаржник) у листопаді 2017 року звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року.
9.          В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року і прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.
10.          В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що на час прийняття постанови Верховної Ради України від 16.07.2015р. про звільнення позивача з посади судді, стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що регламентувала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою , втратила свою чинність відповідно до Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні». Наказ ТУ ДСА від 26.09.2016р. №90-к не містить зобов'язання здійснити виплату позивачеві вихідної допомоги. Посилається на те, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження конституційних прав судді. Починаючи з 02.05.2014р. позивач не здійснював правосуддя через досягнення 65-річного віку, а тому нарахування та виплати були здійсненні виходячи з посадового окладу. Крім того, зазначив, що 24.09.2016р. та 25.09.2016р. є неробочими днями, а тому виплати нараховані саме по дату звільнення - 26.09.2016р.
11.          Касаційна скарга не містить клопотання скаржника про розгляд справи за участі його представника.
12.          Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
13.          ОСОБА_2 з 12 квітня 1976 року по 26 вересня 2016 року обіймав посаду судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, у тому числі з 12.04.1976 року по 07.05.2014 року позивач виконував обов'язки голови Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області.
14.           12 лютого 2014 року позивачем до Вищої ради юстиції подано заяву про вихід у відставку, яка була отримана Вищою радою юстиції 17.02.2014 року. 
15.           01 травня 2014 року ОСОБА_2 виповнилось 65 років, у зв'язку з чим позивачем припинено здійснення повноважень щодо здійснення правосуддя.
16.           18 червня 2015 року Вищою радою юстиції, за результатами розгляду заяви позивача, прийнято рішення №71/0/15-15 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку та направлено відповідні документи до Верховної Ради України.
17.           16 липня 2015 Верховною Радою України прийнято постанову №636-VIII, якою позивача звільнено з посади судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.
18.          Судом першої інстанції також встановлено, що з 30 квітня 2015 року в Магдалинівському районному суді Дніпропетровської області не було суддів, які мали право здійснювати правосуддя та, відповідно, здійснювати і адміністративні функції щодо виконання обов'язків голови суду, який в свою чергу наділений повноваженнями видати, на підставі акта про звільнення судді з посади, відповідний наказ.
19.          Разом з тим, наказом голови Державної судової адміністрації України №189 від 21.09.2016 року «Про відрахування судді зі штату суду» наказано начальнику Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області забезпечити виконання постанови Верховної Ради України №636-VIII шляхом видання наказу про відрахування позивача зі штату Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області та, за наявності передбачених законом підстав, провести фінансовий розрахунок. Також наказано здійснити відповідні записи у трудовій книжці.
20.          Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 26.09.2016 року №90-к ОСОБА_2 відраховано зі штату Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з 26.09.2016 року, а також зобов'язано відділ планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області здійснити виплату ОСОБА_2 компенсацію за невикористані: щорічну основну відпустку за період роботи 12.04.2015 року - 11.04.2016 року в кількості 42 календарних дні; додаткову відпустку за 2016 рік в кількості 15 календарних днів; щорічну основну відпустку за період 12.04.2016 року - 22.09.2016 року в кількості 18 календарних днів; а всього 75 календарних днів.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
21.          Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22.          Частина 1 статті 58 Конституції України: закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
23.          Пункт 9 частини 5 статті 126 Конституції України: суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив у разі подання суддею заяви про відставку або звільнення з посади за власним бажанням.
24.          Частини 1, 3 та 4 статті 109 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній до 01.04.2014р.): суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
          Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.
          Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.
25.          Частина 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній до 01.04.2014р.): судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
26.          Частини 2,3 статті 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на час прийняття Верховною Радою України постанови №636-VIII): питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.
          Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.
27.          Частини 2 та 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»: суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
          Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.
28.          Підпункт 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»: внести зміни до таких законодавчих актів України: у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529 із наступними змінами): статтю 136 виключити.
29.          Частина 1 статті 24 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки»: у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
30.          Абзац перший пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок 100): обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
31.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
32.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
33.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
34.          У пункті 3.2 рішення від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 «у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів"»: зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. &?С;…&?а;
35.          Отже, вихідна допомога судді у зв'язку з відставкою не належить до конституційних гарантій незалежності суддів.
36.          Приписи ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній до 01.04.2014р., пов'язували право судді на вихідну допомоги з фактом виходу такого судді у відставку, а не поданням суддею заяви про відставку до Вищої ради юстиції.
37.          Конституційний Суд України в пункті 2 рішення від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99  «справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів» зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
38.          Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.
39.          Суд зауважує, що ОСОБА_2 звільнено з посади судді 16 липня 2015 року, тобто в той час, коли право на вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбачене статтею 136 Закону №2453-VI не існувало, оскільки дана норма виключена положенням Закону № 1166-VII.
40.          Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
41.          Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА по невиплаті ОСОБА_2 вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку та зобов'язання ТУ ДСА області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку.
42.          Як було встановлено судом першої інстанції, з 01 травня 2014 року ОСОБА_2 не здійснював правосуддя у зв'язку з досягненням 65 років. Тому, враховуючи приписи ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода позивача складалася з посадового окладу без передбачених ч.2 ст.133 цього Закону доплат.
43.          При цьому, за змістом п.2 Порядку 100 обчислення компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи саме з виплат за останні 12 календарних місяців роботи.
44.          Отже, компенсація за невикористані дні відпустки повинна була розраховуватися з суддівської винагороди позивача, яка складалася з посадового окладу без урахування передбачених ч.2 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доплат.
45.          Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ТУ ДСА по невиплаті ОСОБА_2 різниці суми між виплаченою компенсацією за невикористані щорічну основну і додаткову відпустку та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та, відповідно, в частині зобов'язання ТУ ДСА здійснити виплату різниці між виплаченою компенсацією за невикористані дні відпустки та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
46.          У відповідності до п.3 ч.1 ст.349 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
47.          Частинами 1 та 3 ст.351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
48.          Зважаючи на те, що допущені судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права у зв'язку з неправильним тлумаченням наведених приписів Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
49.          Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
50.          Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області задовольнити.
51.          Скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності по невиплаті вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку, зобов'язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку, визнання протиправною бездіяльності по невиплаті різниці суми між виплаченою компенсацією за невикористані щорічну основну і додаткову відпустку та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та зобов'язання здійснити виплату різниці між виплаченою компенсацією за невикористані дні відпустки та грошових коштів, які підлягали виплаті відповідно до положень частини 10 статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», і ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в цій частині - відмовити.
52.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич
Судді                                                                                                     В.М. Бевзенко
                                                                                                    В.М. Шарапа