ПОСТАНОВА
Іменем України

21 грудня 2018 року 
Київ
справа №524/4460/16-а
адміністративне провадження №К/9901/15748/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Білоуса О.В., 
суддів - Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22 грудня 2016 року (головуючий суддя - Нестеренко  С.Г.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року (головуючий суддя - Бартош  Н.С., судді - Курило  Л.В., Присяжнюк  О.Ф.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського роти №  3 управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Іщенко Ольги Олександрівни про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - УПП у місті Кременчуці ДПП), поліцейського роти №  3 УПП у місті Кременчуці ДПП Іщенко  О.О. про скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якому просив:

- скасувати постанову від 29 травня 2016 року серії ПС2 №  669829 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 травня 2016 року відносно нього винесено постанову, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення підпункту 15.9 (е) Правил дорожнього руху України. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 29 травня 2016 року о 16 год. 10 хв. в місті Кременчуці по вулиці Приходька, керуючи транспортним засобом «HYNDAI SONATA», номерний знак «НОМЕР_1», здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів. Позивач вважає вказану постанову безпідставною та винесеною з порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. ОСОБА_1 додатково зазначив, що відповідач не надав доказів, якими він керувався під час винесення оскаржуваної постанови, крім того, під час розгляду справи, позивач був позбавлений можливості надати свої пояснення відносно події правопорушення. 

Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник зазначив, що судами попередніх інстанцій, в порушення вимог статей 71 та 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції, далі - КАС України) не витребувано та не досліджено повного відеозапису з нагрудної камери поліцейського. Позивач стверджує, що суди безпідставно відмовили у задоволенні його клопотання про витребування доказів, при цьому взявши до уваги лише докази надані відповідачем, які на думку позивача не можуть вважатися належними. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності всупереч вимогам статей 258, 276 КУпАП винесена на місці вчинення правопорушення, без складання протоколу про адміністративне правопорушення та надання позивачеві можливості скористатися його правами, передбаченими 268 КУпАП. 

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г. 

УПП у місті Кременчуці ДПП скористалося своїм правом та надіслало до суду заперечення на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначило, що рішення судів ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 29 травня 2016 року відповідачем, стосовно позивача, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №  669829, якою його визнано винним за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

У постанові зазначено, що 29 травня 2016 року о 16 год. 10 хв. у місті Кременчуці, по вулиці Приходька, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «HYNDAI SONATA», номерний знак «НОМЕР_1», здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив підпункт 15.9 (е) Правил дорожнього руху України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними, а вина ОСОБА_1 у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП доведена та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Позивачем при цьому, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин на яких ґрунтуються вимоги адміністративного позову.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними та зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №  580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №  580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 15.9 (е) ПДР України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно з частиною першою статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як встановлено частинами другою та третьою статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В розумінні статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
  
Відповідно до частин третьої - шостої статті 71 КАС України, якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. 
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. 
Суд може збирати докази з власної ініціативи. 
Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 89 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на те, що дослідженим у судах першої та апеляційної інстанцій відеозаписом не зафіксовано факт порушення позивачем вимог підпункту 15.9 (е) ПДР України. Натомість, вказаний відеозапис містить лише фіксацію винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що здійсненна іншим працівником поліції, який не був присутній при виявленні правопорушення. При цьому, взяті до уваги судами попередніх інстанції фото (скріншоти) не можуть бути належними доказами вини позивача, оскільки така фото фіксація була здійснена в інший день та без зазначення технічного приладу, а також особи, яка її здійснювала. Позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, а саме здійснення зупинки ближче 30 метрів від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів. У касаційній скарзі, позивач наголошує на тому, що з метою підтвердження зазначених у позові обставин, звертався до суду першої інстанції із клопотанням про витребування повного відеозапису з нагрудної відеокамери, однак таке клопотання було необґрунтовано відхилене судом. 

Суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що наявними у матеріалах справи доказами, а саме відеозаписом події та фото, підтверджується, що автомобіль позивача знаходився в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР України та в межах зупинки громадського транспорту.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення ним підпункту 15.9 (е) ПДР України - здійснення зупинки ближче 30 метрів до посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів. Тобто позивачем, відповідно до 122 КУпАП допущено порушення правил зупинки. 

Підпунктом 8.4. (в) ПДР України визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до підпункту 3.34 пункту 33.3 «Заборонні знаки» розділу 33 ПДР України - «Зупинку заборонено», дорожній знак 3.34 забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Отже, невиконання вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною першою статті 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожніх знаків. 

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, беручи до уваги фото (скріншоти) та вказаний відеозапис не вчинили дій, направлених на встановлення фактичних обставин справи у цій частині, не витребували та не дослідили оригінал відеозапису, що є першоджерелом означених похідних доказів (скріншотів). Судами попередніх інстанцій не встановлено яке саме правопорушення вчинене позивачем.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в порушення частини третьої статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

З огляду на приписи статті 159 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій), обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Проте, суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи у цій частині не витребували та не дослідили необхідні докази. У мотивувальних частинах рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні підстави та обґрунтування, з яких досліджені фото та вказаний відеозапис, судами визнано належними, допустимими та достатніми доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин Суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд.

При цьому Суд зазначає, що діє в межах повноважень визначених статтею 341 КАС України, частиною другою якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 9, 242, 308 КАС України.

При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

За таких обставин справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 242, 243, 341, 345, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука від 22 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді                                                                                                     І.Л.Желтобрюх

                                                                                                    Т.Г.Стрелець