ПОСТАНОВА
Іменем України

19 лютого 2019 року 
Київ
справа №523/6483/17
адміністративне провадження №К/9901/4227/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого Гриціва М.І., 
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -
розглянув у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (далі - Управління) на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 7 липня 2017  року (суддя Аліна  С.С.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14  листопада 2017 року (судді Ступакова І.Г., Бітов  А.І., Лук'янчук О.В.) у справі № 523/6483/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління про визнання бездіяльності протиправною, - 
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління про визнання протиправною бездіяльності Управління щодо розгляду звернення позивача про захист прав споживача з порушенням термінів його розгляду.
Суворовський районний суд м. Одеси постановою від 07 липня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.
Суд виходив з того, що Управління при розгляді звернення позивача діяло правомірно, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставив питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 14  листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасував, прийняв нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнив.
Апеляційний суд встановив, що звернення позивача були розглянуті не раніше 30 березня 2017 року і з цього факту дійшов висновку про порушення встановленого статтею 20 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» строку розгляду звернень громадян.
Для повного захисту порушеного права цей суд вирішив, що з урахуванням вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення; далі - КАС) позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Управління при розгляді звернення позивача про захист прав споживача.
Щодо недотримання правил територіальної підсудності при розгляді цієї справи суд апеляційної інстанції з посиланням на положення пункту 1 частини другої статті 18 КАС указав на помилковість її розгляду Суворовським районним судом м. Одеси, оскільки такий розгляд можливий, зокрема, при розгляді адміністративної справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Управління подало касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм процесуального права. Просить рішення цих судів скасувати, а позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.
Обґрунтування касаційної скарги зводиться до порушення судами першої та апеляційної інстанцій правил територіальної підсудності при розгляді справи, що свідчить про її вирішення неповноважним складом суду, що є безумовною підставою перегляду судових рішень у справі.
ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду - без змін. Також просить постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії та бездіяльність яких визнаються протиправними.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з'ясував обставини, на підставі яких було прийняті оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обговорив доводи касаційної скарги і дійшов висновку про таке.
За положеннями пункту 1 частини першої статті 18 КАС місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 КАС окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам;
У разі недотримання правил територіальної підсудності адміністративну справу необхідно передати до належного суду, якщо після відкриття провадження у справі з'ясувалося, що справа територіально підсудна іншому суду (пункт третій частини першої статті 22 КАС).
Проте якщо недотримання правил територіальної підсудності виявлено вже під час судового розгляду, то суд повинен завершити розгляд справи та ухвалити судове рішення по суті спору. При перегляді справи у суді вищої інстанції саме по собі недотримання правил територіальної підсудності не повинно мати наслідком скасування судового рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 КАС у редакції до 15 грудня 2017 року апеляційний суд вправі скасувати постанову або ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, якщо підставами для цього є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу. 
У справі, що розглядається, апеляційний суд встановив порушення правил територіальної підсудності судом першої інстанції, зазначив про це у своєму рішенні та з огляду на помилкове встановлення обставин справи судом нижчої інстанції скасував його рішення і ухвалив нове - про задоволення позову. Таке рішення суду апеляційної інстанції не суперечить вимогам процесуального закону і не тягне його безумовне скасування з підстав розгляду справи неповноважним судом першої інстанції, на чому наполягає скаржник.
З огляду на викладене, Суд визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
За положеннями статті 358 КАС (у чинній редакції ) суд касаційної інстанції у випадках і порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Відповідно до частини другої статті 249 КАС у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Стосовно вимог позивача щодо постановлення судом касаційної інстанції окремої ухвали, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постановлення окремої ухвали є виключним правом суду і в конкретних практичних обставинах не вбачається підстав для її постановлення.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, - 
постановив:
Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14  листопада 2017 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          М.І. Гриців

Судді          :                                                                                          Я.О. Берназюк

                                                                                                    Н.В. Коваленко