Постанова
Іменем України
 
05 грудня 2018 року 
м. Київ
 
справа №2-879/10
провадження №61-6618св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,             Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач -  Закрите акціонерне товариство «Термо»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Закритого апеляційного товариства «Термо» - Комарової Анастасії Олександрівни на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від               05 жовтня 2016 року у складі судді Соколової В.В.,
 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2015 року Закрите акціонерне товариство «Термо» (далі -              ЗАТ «Термо») звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ЗАТ «Термо» про визнання права власності на нерухоме майно та визнання договору купівлі-продажу дійсним та укладеним.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ЗАТ «Термо» на рішення  Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року повернуто особі, яка її подала.
У листопаді 2016 року ЗАТ «Термо» звернулося до суду з касаційною скаргою на постановлену ухвалу, у якій просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції та справу передати до Апеляційного суду міста Києва для продовження її розгляду. 
18 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ЗАТ «Термо».
05 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ призначено до судового розгляду справу за позовом  ОСОБА_3 до ЗАТ «Термо»про визнання права власності на нерухоме майно та визнання договору купівлі-продажу дійсним та укладеним за касаційною скаргою ЗАТ «Термо».
08 лютого 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанцій неправильно застосував норми процесуального права, посилаючись на приписи статті 403 ЦПК України 2004 року.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи та касаційного провадження, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ЗАТ «Термо» без задоволення, а ухвалу апеляційної інстанції - без змін, з таких підстав.
12 березня 2015 року на адресу Апеляційного суду міста Києва надійшла апеляційна скарга ЗАТ «Термо» на рішення Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року  у справі за позовом ОСОБА_3  до ЗАТ «Термо» про визнання права власності на нерухоме майно та визнання договору купівлі-продажу дійсним і укладеним.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ЗАТ «Термо» на рішення  Алуштинського міського суду Автономної Республіки Крим від 25 лютого 2010 року повернуто особі, яка її подала з тих підстав, що відсутність матеріалів справи, судового рішення, належним чином завіреної його копії унеможливлює здійснення перегляду судового рішення в апеляційному порядку з додержанням вимог ЦПК України. 
Відповідно до статті 296 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.  Суд першої інстанції на наступний день після закінчення строку для подання апеляційної скарги надсилає її разом зі справою до апеляційного суду. Апеляційні скарги, що надійшли після цього, не пізніше наступного робочого дня після їхнього надходження направляються до апеляційного суду.
Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, судом, який ухвалив судове рішення, є Алуштинський міський суд Автономної Республіки Крим. 
Згідно із Закон України, від 15 квітня 2014 року  № 1207-VII &qusp;Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України&q? с; (далі - Закон) тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
За приписами статті 12  Закону у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд, зокрема, цивільних справ, підсудних загальним апеляційним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - Апеляційним судом міста Києва.
Справи, що перебувають у провадженні судів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, та розгляд яких не закінчено, передаються судам відповідно до встановленої цим Законом підсудності, протягом десяти робочих днів з дня набрання ним чинності або з дня встановлення такої підсудності.
З урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК України 2004 року (чинної на час постановлення апеляційним судом оскаржуваної ухвали), перевіряючи законність  і обґрунтованість  оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі  факти, що  входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти),  якими  мотивовано  рішення, належними й допустимими доказами  та чи доведені  вони; чи  відповідають висновки суду встановленим фактам;  чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. 
Без матеріалів справи, судового рішення, апеляційний суд не може реалізувати повноваження суду апеляційної інстанції.
Апеляційним судом встановлено та зазначено в ухвалі, що місцевий суд знаходиться на тимчасово окупованій території України, тому відновлення втраченої справи здійснюється судом за територіальною підсудністю судових справ, визначеною згідно із статтею 12 Закону.
Відповідно до статті 402 ЦПК України 2004 року відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 403 ЦПК України 2004 року визначено, що Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.
Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом положень Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ЦПК України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,  практики Європейського Суду з прав людини, є безпідставними, оскільки заявнику не відмовлено в судовому захисті, а роз'яснено право на звернення із заявою про відновлення втраченого провадження в порядку, визначеному цивільним процесуальним законом, оскільки за встановлених обставин неможливо здійсними перегляд оскаржуваного судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника Закритого апеляційного товариства   «Термо» - Комарової Анастасії Олександрівни залишити без задоволення.
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               В. А. Стрільчук
Судді:                                                                                                           В. О. Кузнєцов
                                                                                                            А.С. Олійник
                                                                                                             О.В. Ступак
                                                                                                              Г. І. Усик