ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року 
м. Київ

Справа №  910/15453/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Варави Ю.В.,

представників учасників справи:
позивача - Поліщук Ю.В.,
відповідача - Гриб Ю.М., Яценко Є.О.,
третьої особи - Алексенко В.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва  
у складі судді Маринченко Я.В.
від 27.02.2018 та
на постанову Київського апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
від 31.05.2018
за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця"
до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця" 
про визнання договору недійсним.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог

1. 12 вересня 2017 року позивач подав позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 № 20-3760/2-1, укладеного між відповідачем та третьою особою.

2. 14 липня 2017 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив визнати недійсними пункт 2.2 та абзац 2 пункту 3.8 кредитного договору про відкриття кредитної лінії від 29.12.2011 № 20-3760/2-1, укладеного між відповідачем та третьою особою.

3. Позовні вимоги мотивовані тим, що третя особа, як державне підприємство, у статутному капіталі якого більше 50% акцій належать державі, при залученні кредитних коштів мала погодити умови відповідного кредитного договору із органами центральної виконавчої влади, відповідно до передбаченої чинним законодавством процедури. Натомість, умови укладеного 29.12.2011 між відповідачем та третьою особою кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 20-3760/2-1 не відповідають умовам, які були погоджені уповноваженими органами, зокрема, щодо сплати комісійних платежів та строку користування кредитом. Таким чином, на думку позивача, спірні умови зазначеного договору не відповідають вимогам статті 67 Господарського кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 № 809.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Рішенням Господарського суду міста Києва  від 27.02.2018 позов задоволено.

5. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

6. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що зміст оспорюваних умов договору не відповідають умовам, які були погоджені органами центральної виконавчої влади, що є порушенням процедури встановленої в постанові Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 №809.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 25 червня 2018 року відповідач подав касаційну скаргу.

8. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва  від 27.02.2018, постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 та прийняти нове рішення про відмову у позові.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ Й АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ 

9. 29 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (надалі - Банк) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (надалі - Позичальник) був укладений кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 20-3760/2-1 (надалі - Договір).

10. Відповідно до пункту 2.1 Договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 12 500 000 дол. США на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим Договором.

11. Згідно з пунктом 2.2 Договору дата остаточного повернення всіх отриманих у межах кредитної лінії сум кредиту - 22 грудня 2014 року.

12. Відповідно до пункту 3.2 Договору проценти за користування кредитом нараховуються Банком на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами та сплачуються Позичальником, виходячи із встановленої Банком процентної ставки в розмірі 11% річних.

13. Пунктом 3.8. Договору передбачено, що з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов'язань Позичальника по погашенню кредиту, плати за кредит та неустойки Позичальник відповідно до вимог ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" доручає Банку за умови настання строків виконання грошових зобов'язань за цим Договором від імені та за рахунок Позичальника здійснювати договірне списання коштів у сумі заборгованості за кредитом, платою за кредитом та неустойкою, з поточного рахунку №2600830118655/840, або з будь-яких рахунків, які відкрито Позичальником у ПАТ Промінвестбанк та направити на погашення заборгованості перед Банком за цим Договором (на відповідні рахунки обліку Банком зазначеної заборгованості). 

14. Абзац 2 пункту 3.8 Договору передбачає, що Позичальник доручає Банку за здійснення операції з купівлі, обміну та продажу валюти списати кошти в еквівалентні суми комісійної винагороди Банку за здійснення відповідної операції з поточного рахунку в національній валюті Позичальника №2600830118655/980, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито позичальником у банку, код банку 300012, або з будь-яких поточних рахунків в національній валюті, які відкрито Позичальником у ПАТ Промінвестбанк. У випадку відсутності коштів для оплати комісійної винагороди на зазначених рахунках, Позичальник доручає Банку здійснити списання коштів з рахунків в іноземній валюті, відкритих у Банку, код Банку 300012, або відкритих у ПАТ Промінвестбанк в еквіваленті суми комісійної винагороди Банку по курсу Банку на день списання та здійснити продаж/обмін іноземної валюти за курсом Банку на день здійснення операції.

15. Відповідно до пункту 6.1 Договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, отримання погодження Міністерства інфраструктури України та Міністерства фінансів України, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим Договором.

16. Державна адміністрація залізничного транспорту України направляла Міністерству фінансів України та Міністерству інфраструктури України листи від 12.12.2011 № ЦЗЕ-11/2362 та № ЦЗЕ-11/2365 щодо надання дозволу на отримання довгострокових кредитних коштів у вигляді відновлювальної кредитної лінії, у т.ч. з відповідачем, з наданням проектів кредитних договорів.

17. Міністерство інфраструктури України у листі від 27.12.2011 № 11494/11/10-11, розглянувши лист від 12.12.2011 № ЦЗЕ-11/2362 щодо погодження умов залучення третьою особою довгострокових кредитних ресурсів (відновлювальна кредитна лінія), повідомило, що відповідно до поданих на розгляд документів планується здійснити шляхом укладення кредитних договорів, зокрема, з відповідачем: сума кредитів - 91,25 млн. дол. США; строк користування кредитними коштами - 3 роки; відсоткова ставка - 11% річних; комісійні платежі - відсутні; забезпечення - застава майнових прав у співвідношенні 1:3,34; мета запозичення - виконання програми капітальних інвестицій. Відповідно до Порядку погодження залучення державними підприємствами, у т.ч. господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 15.06.2011 №809, Міністерство погоджує третій особі зазначені умови залучення довгострокового кредиту, за умови отримання третьою особою від Мінекономрозвитку інформації про відповідність державній політиці у сфері управління державним сектором економіки залучення підприємством кредитів. Одночасно, з метою захисту інтересів державного підприємства, рекомендовано при укладенні кредитного договору з відповідачем п. 3.9. виключити, а в п. 5.5. зменшити розмір штрафу. 

18. Міністерство фінансів України у листі від 29.12.2011 № 31-12110-103-10/33215, розглянувши лист від 12.12.2011 № ЦЗЕ-11/2365 щодо погодження здійснення довгострокових внутрішніх запозичень третьою особою, повідомило, що відповідно до поданих на розгляд документів планується здійснити шляхом укладення кредитних договорів, зокрема, з відповідачем: сума кредитів - 91,25 млн. дол. США; строк користування кредитними коштами - 3 роки; відсоткова ставка - 11% річних; комісійні платежі - відсутні; забезпечення - застава майнових прав у співвідношенні 1:3,34; мета запозичення - виконання програми капітальних інвестицій. Зведений фінансовий план залізниць України на 2011 рік затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.10.2011 № 983-р, в якому передбачається залучення третьою особою довгострокових кредитів на суму 973,5 млн. грн. Ураховуючи викладене, Міністерство фінансів України погоджує здійснення вищезазначеного запозичення третій особі за умови, якщо не будуть перевищені відповідні показники фінансового плану підприємства на 2011 рік.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

19. Відповідач вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми процесуального та матеріального права, а саме, статті 42, 73, 74, 236 Господарського процесуального кодексу України, статті 203, 215, 267 Цивільного кодексу України.

Позиції позивача викладена у відзиву на касаційну скаргу

20. У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, оскільки вважає, що оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм чинного законодавства.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

21. Цивільний кодекс України

Стаття 3 частина 1 пункт 6
Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Стаття 13 частини 1-3
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. 

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. 

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Стаття 203 частина 1
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 215 частина 1
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

22. Господарський кодекс України

Стаття 67 частина 4
Державні підприємства, у тому числі господарські товариства (крім банків), у статутному капіталі яких державі належить 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв), здійснюють залучення внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов'язаннями за погодженням з Міністерством фінансів України, здійснюють залучення внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик), надають гарантії або є поручителями за такими зобов'язаннями - за погодженням з органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю. Порядок таких погоджень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

23. Порядок погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 № 809 (в редакції, чинній станом на 29.12.2011) (надалі - Порядок)

Пункт 1
Цей Порядок визначає процедуру погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі (далі - підприємства), кредитів (позик) шляхом укладення кредитного договору, договору позики або випуску облігацій підприємства (далі - залучення кредиту (позики), у результаті якого виникають зобов'язання щодо повернення коштів, та надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями.

Пункт 2
Залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантій або поруки за таким зобов'язанням погоджується:

Мінфіном - щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик);

органом виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю (далі - уповноважений орган), - щодо внутрішніх короткострокових (до одного року) кредитів (позик).

Пункт 3
Для погодження залучення підприємством кредиту (позики), надання гарантії або поруки за таким зобов'язанням підприємство подає Мінфіну або уповноваженому органу заяву, до якої додаються:

1) у разі погодження залучення кредиту (позики):

проект кредитного договору (договору позики, проспекту емісії або рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій підприємства, а в разі надання повноважень щодо залучення кредиту (позики) - також проект відповідного договору), який зокрема:

- повинен передбачати напрями використання залучених коштів, що відповідають визначеній установчими документами меті діяльності підприємства, плату за користування кредитом (позикою), яка відповідає тій, що склалася на ринку фінансових послуг на момент подання заяви, а також право підприємства на дострокове виконання зобов'язань за кредитом (позикою);

- не може передбачати дострокове виконання зобов'язань за кредитом (позикою) з ініціативи кредитора із необгрунтованими фінансовими втратами (за винятком здійснення запозичення у формі випуску облігацій підприємства), неконкурентний спосіб переходу права власності на майно підприємства, а також не повинен містити положень щодо обов'язкового дострокового виконання зобов'язань на вимогу кредитора (інвестора) у разі зниження кредитного рейтингу України та/або підприємства;

довідки про відсутність (наявність) заборгованості із сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), видані відповідними органами державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування;

результати аналізу фінансово-господарської діяльності за попередній рік, а також показники господарської діяльності та розвитку підприємства в поточному і плановому роках, підготовлені відповідно до методики аналізу фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки, затвердженої Мінфіном;

копії:
- затвердженого в установленому законодавством порядку фінансового плану на поточний рік (із змінами та доповненнями), в якому передбачено здійснення відповідного залучення кредиту (позики);

- виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

- установчих документів;

- річної фінансової звітності (балансу, звітів про фінансові результати, рух грошових коштів, власний капітал) за останній звітний період;

- квартальної фінансової звітності (балансу, звіту про фінансові результати) за останній звітний період;

- рішення уповноваженого органу про погодження умов кредиту (позики) (подається Мінфіну);

- рішення відповідного органу управління підприємства про розміщення облігацій підприємства із строком обігу більш як один рік, погодженого з уповноваженим органом (подається Мінфіну);

- рішення відповідного органу управління підприємства про розміщення облігацій підприємства із строком обігу менш як один рік (подається уповноваженому органу);

звіт про виконання фінансового плану за минулий рік;

інформація про:

- зобов'язання за раніше здійсненими та не поверненими кредитами (позиками) із зазначенням обсягів отриманих коштів, плати за користування ними та дати їх отримання у розрізі кредиторів на момент подання заяви, а також плани виконання зазначених зобов'язань, у тому числі внесення плати за користування у поточному та наступному роках з помісячним розписом в розрізі кредиторів;

- відсутність рішення про визнання підприємства банкрутом, порушення щодо нього справи про банкрутство або ліквідацію підприємства;

- застосовану з урахуванням вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" процедуру відбору кредитора та особи, якій надано повноваження щодо залучення кредиту (позики);

- застосовану з урахуванням вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" процедуру відбору організатора торгівлі, через якого здійснюватиметься розміщення облігацій, а також андеррайтера, якщо емітент має намір залучити андеррайтера до розміщення облігацій (для випуску облігацій підприємства шляхом відкритого (публічного) розміщення);

техніко-економічне обґрунтування обсягу та доцільності залучення кредитів (позик), напрями їх використання, можливі джерела та строки їх повернення;

проект договору застави, погоджений в установленому статтею 11 Закону України "Про заставу" порядку (якщо залучення кредитів (позик) забезпечується заставою майна підприємства).

Пункт 4
Мінфін або уповноважений орган протягом 30 робочих днів після надходження заяви приймає рішення щодо погодження залучення кредиту (позики), забезпечення підприємством виконання зобов'язань за кредитом (позикою) порукою або гарантією чи відмови у погодженні, про що письмово повідомляє підприємству.

24. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 300 частина 4
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Стаття 310 частина 3 пункти 1
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази…

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

25. У розумінні приписів статтей 203, 215 Цивільного кодексу України, оспорювати правочин чи його частину може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи про визнання правочину недійсним спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

26. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

27. Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. 

28. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. 

29. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

30. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. 

31. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. 

32. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

33. Така позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб'єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав; під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

34. Водночас господарські суди, дійшовши висновків щодо наявності підстав для визнання недійсним оспорюваних умов Договору, не встановили, яке саме право позивача порушується або не визнається, або оспорюється у зв'язку з укладенням цього Договору .

35. Крім того, задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що зміст оспорюваних умов Договору не відповідають умовам, які були погоджені органами центральної виконавчої влади, що є порушенням процедури встановленої в постанові Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 №809.

36. Однак, такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є передчасними, зроблені без всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

37. Суд зазначає, що із пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України убачається те, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність, розумність. 

38. У той же час цивільним законодавством [стаття 13 Цивільного кодексу України] визначено межі здійснення цивільних прав, серед яких можна виокремити, зокрема, здійснення особою цивільних прав у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства [частина 1]; утримання особою, при здійсненні своїх прав, від дій, які могли б порушити права інших осіб [частина 2]; не допуску особою дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах [частина 3].

39. Таким чином, особа, вступаючи у цивільні (господарські) відносини з іншими особами повинна дотримуватись визначених цивільним законодавством меж та діяти з урахуванням загальних засад цивільного законодавства.

40. Як убачається з матеріалів справи та встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи, позивач звернувся з даним позовом, оскільки, на його думку, спірні умови Договору не відповідають вимогам статті 67 Господарського кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 № 809.

41. Із статті 67 Господарського кодексу України та пунктів 1-3 Порядку убачається, що на державне підприємство, у тому числі господарське товариство (крім банків), у статутному капіталі якого 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі (надалі - Підприємство) лежить обов'язок погодження залучення кредитів (позик) шляхом укладення кредитного договору, у результаті якого виникають зобов'язання щодо повернення коштів, щодо внутрішніх довгострокових (більше одного року) та зовнішніх кредитів (позик) з Мінфіном.

42. Тобто, у такому випадку для укладення кредитного договору Підприємство повинно вчинити певні дії [отримати погодження] для отримання відповідних цивільних прав (господарської компетенції, спеціальної правосуб'єктності тощо) на укладення, визначених статтею 67 Господарського кодексу України та Порядком правочинів.

43. При цьому, враховуючи загальні засади цивільного законодавства та межі здійснення цивільних прав, відсутність відповідних цивільних прав у Підприємства набуває юридичної сили для третьої особи, яка уклала з Підприємством договір, у тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з Підприємством та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у Підприємства відповідних цивільних прав або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. 

44. При цьому, для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору чи його пункту слід з'ясовувати вищезазначені обставини.

45. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору суди першої та апеляційної інстанцій не дотримались вимог статей 86, 236 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Водночас відповідно до встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж перегляду справи суд касаційної інстанції не наділений правом встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, додатково перевіряти докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

46. Касаційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково.

47. Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

48. Під час нового розгляду справи судам слід належним чином встановити факт обізнаності відповідача про наявність/відсутність цивільних прав у третьої особи на укладення Договору у визначеній редакції; чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2018 у справі №910/15453/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                                    Г. Вронська

Судді                                                                                                              О. Баранець

                                                                                                                              В. Студенець