ПОСТАНОВА
Іменем України

24 січня 2019 року 
Київ
справа №826/8888/16
адміністративне провадження №К/9901/29402/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Шарапи В.М.,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу адміністративну справу №826/8888/16
за позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року (головуючий суддя - Добрянська Я.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Кузьменка В. В., суддів Степанюка А. Г., Василенка Я. М.,)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просив:
1.1. визнати дії відповідача протиправними та такими, що суперечать приписам пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про звернення громадян» щодо права позивача особисто викласти аргументи особі, яка перевіряла його заяву; 
1.2. визнати лист відповідача від 19.05.2016 р. №05/2-14050-10 необґрунтованим; 
1.3. зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.05.2016.
2. Позовна заява мотивована тим, що відповідач протиправно позбавив позивача права особисто надати аргументи стосовно його заяви від 28.05.2016 особі, що перевіряла дану скаргу, порушивши при цьому приписи пункту 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про звернення громадян».
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. 
4. Рішення судів мотивовані тим, що відповідачем повно та всебічно досліджено всі обставини, викладені у заяві позивача, у встановлений законом строк повідомлено про результати розгляду, роз'яснено право на апеляційне оскарження судового рішення та право у разі незгоди на оскарження відповіді вищестоящому керівнику або до суду. У зв'язку із відсутністю необхідності участі скаржника у розгляді його заяви та отримання від нього додаткової інформації, розгляд вищезазначеної скарги відбувався одноособово, а тому право позивача на надання аргументів особисто особі, що розглядає скаргу, не порушено.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до  Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
6. Касаційна скарга аргументована тим, що суди попередніх інстанцій не спростували обставину позову стосовно порушення статті 18 Закону України «Про звернення громадян», оскільки позивач просив не запросити його на засідання комісії по розгляд його звернення, а особисто надати відповідні пояснення особі, яка розглядала його заяву.
Суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях помилково посилались на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.05.2016 року у справі №826/5202/16, оскільки дане рішення ніяким чином не пов'язане із заявленими позовними вимогами у даній справі.
7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від  23 лютого 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року.
8. Верховний Суд ухвалою від 23 січня 2019 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
9. 28.04.2016 р. ОСОБА_1 скеровано на адресу Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ) скаргу вх. №83, в якій позивач просив з'ясувати  обставини порушення працівником ГПУ під час судового засідання 28.04.2016 р. у справі №826/5202/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України про визнання протиправною відповіді, зобов'язання вчинити дії в Окружному адміністративному суді м. Києва, притягнути вказаного працівника до відповідальності, дозволити позивачу особисто викласти аргументи особі, що перевірятиме дану скаргу.
10. У відповідь листом від 19.05.2016 р. №05/2-14050-10 ГПУ серед іншого повідомлено ОСОБА_1 про те, що представник Генеральної прокуратури України у справі діяв на підставі довіреності керівника з використанням прав, передбачених ст.ст.49, 51, 59 КАС України. Засоби процесуального примусу, передбачені ст. 269 КАС України до нього судом не застосовувались, будь-яких листів та рішень суду щодо неналежної поведінки представника до Генеральної прокуратури України не надходило.
11. Також зазначено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.05.2016 у згаданій справі у задоволенні позову відмовлено повністю.
Підстав для ініціювання питання про притягнення до відповідальності представника ГПУ не встановлено.
Щодо розгляду звернення за особистою участю позивача повідомлено, що згідно зі ст.ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» особа може бути запрошеною до вирішення її заяви чи скарги лише у випадку проведення засідання, тобто колегіального розгляду. В інших випадках розгляд звернення проводиться без обов»язкового виклику і присутності заявника.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
12.          Конституція України.
12.1.          Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
12.2.          Стаття 40. Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
13. Кодекс адміністративного судочинства України. 
13.1.          Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
14. Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР.
14.1.           Стаття 1. Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.         
14.2.          Стаття 3. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.     
14.3.          Стаття 15. органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
14.4.          Пункти 1, 4 частини 1 статті 18. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
14.5.          Стаття 19. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:
об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;
у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; 
особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.
14.6.          Стаття 20. Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.
15. Закон України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року №2657-XII.
15.1.          Стаття 5. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
15.2.          Частини 1, 2, 4 статті 7.  Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб'єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
17. Стосовно правомірності оскаржуваного листа відповідача від 19.05.2016 р. №05/2-14050-10 колегія суддів зазначає, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
18. Судами попередніх інстанцій встановлено, що під час розгляду звернення позивача відповідачем безпосередньо досліджено події, які фактично відбулися в судовому засіданні шляхом перевірки відомостей технічного запису судового засідання від 28.04.2016 р. у справі №826/5202/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України.
19. За результатами оцінки встановлених обставин, орган, який вирішував подану позивачем скаргу, дійшов висновку про відсутність підстав для ініціювання питання про притягнення до відповідальності працівника Генеральної прокуратури України. 
20. Судами також встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк повідомлено про результати розгляду його звернення, роз'яснено право на апеляційне оскарження судового рішення та право у разі незгоди на оскарження цієї відповіді вищестоящому керівнику або до суду.
Враховуючи викладене, суди дійшли висновків, що відповідач в повній мірі виконав вимоги Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення позивача.
21. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
22. Стаття 18 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) передбачає, що  особа, яка звернулася із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
При цьому, зазначені права, відповідно до статті 19 Закону № 393/96-ВР, забезпечуються обов'язком органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу. 
23. Разом з тим, як встановлено судами та не заперечується касатором, зі змісту звернення ОСОБА_1 вбачається, що у своїй скарзі на дії представника Генеральної прокуратури України від 28 квітня 2016 року №83 він  клопотав про забезпечення права особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу. 
При цьому, позивач не просив розглядати дану скаргу за його участю, а тому посилання Генеральної прокуратури України на те, що особа може бути запрошеною до вирішення її заяви чи скарги лише у випадку проведення засідання, тобто колегіального розгляду, а в  інших випадках розгляд звернення проводиться без обов'язкового виклику і присутності заявника, є необґрунтованими.
Суди попередніх інстанцій не надали будь-якої правової оцінки даній обставині, залишивши поза увагою питання забезпечення відповідачем гарантованого статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» права позивача особисто викласти аргументи особі, що перевіряла його скаргу, не дослідили механізму реалізації даного права, в результаті чого дійшли передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
24.  Частиною першою статті 353 КАС України передбачено, що Підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
25. З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
26. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
27. Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
2. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року  та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2017 року - скасувати.
3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       О.В.Білоус
                                                                      В.М. Шарапа