ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року 
м. Київ

Справа №  909/477/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М. 

За участю секретаря судового засідання  Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 (головуючий - Якімец Г.Г., судді: Матущак О.І., Мирутенко О.Л.)

за позовом  Національного банку України,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис", 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  - Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Приватбанк", 
про звернення стягнення на предмет іпотеки, 

За участю представників сторін:
позивача - Голєв Ю.В. - представник ,  
відповідача -   Пільх А.В. - адвокат, 
третьої особи -  Ананійчук О.А. - адвокат,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог і заперечень

1. НБУ звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ "Приватофис" про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09 червня 2009 р. № 135 в рахунок погашення заборгованості    ПАТ КБ "Приватбанк" в розмірі 3 674 478 038 грн. за кредитним договором від 03 березня 2009 р. № 19; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ПАТ КБ "Приватбанк".

ІІ. Короткий зміст судових рішень

2. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.08.2018 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Приватофис"  про зупинення провадження у  справі №909/477/18. 

3. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018  у справі № 909/477/18 закрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.08.2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі №909/477/18. 

ІІІ. Процедура касаційного провадження у Верховному Суді

4. 22.10.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Товариством з обмеженою відповідальністю "Приватофис" подано касаційну скаргу на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 у справі №909/477/18. 

5. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2018 року у справі № 909/477/18 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

6. Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою та призначено її до розгляду на 10.01.2019. 

7. Від третьої особи надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить суд залишити скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без змін.

8. В судове засідання з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи. Представник відповідача підтримав вимоги, викладені в касаційній скарзі, просив суд їх задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати, справу направити до Західного апеляційного господарського суду для подальшого розгляду апеляційної скарги. Позивач просив суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, ухвалу апеляційного суду залишити без змін. Третя особа підтримала вимоги, викладені в касаційній скарзі, просила суд їх задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати, справу направити до Західного апеляційного господарського суду для подальшого розгляду апеляційної скарги.  

ІV. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї

9. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник (відповідач) зазначає, що суд апеляційної інстанції при прийнятті ухвали порушив норми процесуального права,  а саме, скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції помилково не враховано правову позицію, викладену у пунктах 6.8.- 6.14. постанови Великої Палати Верховного Суд від 19.06.2018 у справі №   18/1544-10, чим порушено норму частину 4 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Також зазначає, що стаття 255 Господарського процесуального кодексу України не містить прямої заборони на оскарження ухвали про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, а тому товариство не було позбавлене права оскаржити в апеляційному порядку відповідну ухвалу суду першої інстанції.

Крім того вважає, що судом апеляційної інстанції було порушено гарантоване пунктом 8 статті 129 Конституції України та пунктом 8 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України право на апеляційне оскарження та право на суд, оскільки не враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Воловік проти України", "Креуз проти Польщі", "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі".  

В касаційній скарзі просить суд скасувати  ухвалу апеляційного суду, справу направити до Західного апеляційного господарського суду для подальшого розгляду апеляційної скарги.

10. Представники відповідача та третьої особи у судовому засіданні усно, а також третя особа у письмовому відзиві на позов проти касаційної скарги заперечили та просили залишити ухвалу апеляційного суду без змін, вважаючи обґрунтованими висновки апеляційного суду про неможливість окремого оскарження в апеляційному порядку ухвали про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

V. Фактичні обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

11. Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.08.2018 відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ "Приватофис" про зупинення провадження у  справі №909/477/18. 

12. 23 серпня 2018 року до Львівського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», вих.№20/08-18 від 20 серпня 2018 року на вказану ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі №909/477/18.

13. Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27 серпня 2018 року (колегією суддів у складі: Бойко С.М. (головуючий суддя), Малех І.Б. та Матущак О.І.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», вих.№20/08-18 від 20 серпня 2018 року на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі №909/477/18 та витребувано з Господарського суду Івано-Франківської області матеріали справи.

14. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018  у справі № 909/477/18 закрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16.08.2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі №909/477/18. 

VІ. Короткий виклад мотивів судових рішень судів попередніх інстанцій
15. Апеляційним судом встановлено, що предметом апеляційного оскарження у цій справі є ухвала про відмову в зупиненні провадження у справі, оскарження якої не передбачено ч.1 ст.255 ГПК України, що виключає можливість апеляційного перегляду такої ухвали.
16. Так, відповідно до ч.1 ст.261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, зокрема апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.
17. Поряд з тим, судом встановлено, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27 серпня 2018 року (колегією суддів у складі: Бойко С.М. (головуючий суддя), Малех І.Б. та Матущак О.І.) помилково відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», вих.№20/08-18 від 20 серпня 2018 року на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі №909/477/18.
18. У п.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що наслідки подання апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, які не піддягають оскарженню окремо від рішення       суду,       визначено       частиною       другою       статті 106 ГПК (1798-12). У разі помилкового прийняття апеляційним господарським судом до провадження скарги на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, таке провадження підлягає припиненню на підставі статті 80 та частин першої і другої статті 106 ГПК.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку за можливе взяти до уваги вказані роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України за аналогією в даній ситуації, зважаючи на відсутність будь-яких роз'яснень з вказаного питання з урахуванням змін, внесених до Господарського процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII.
19. З метою дотримання норм законодавства України, яке регулює діяльність апеляційного господарського суду, зокрема положень ст.255 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», вих.№20/08-18 від 20 серпня 2018 року на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі №909/477/18, як помилково відкритого ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27 серпня 2018 року.
VІ. Позиція Верховного Суду

20. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.304 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК):
"1. Ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.
3. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції."

21. Згідно зі ст.300 ГПК:
"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

22. В постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №912/1398/18, в якій брали участь ті ж самі учасники судового процесу, що і в даній справі, викладено наступний правовий висновок:
"Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 254 ГПК України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення не допускається. 
Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 ГПК України, є вичерпним.
Системне тлумачення статті 255 ГПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні. 
Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення зі справи.
Предметом апеляційного оскарження, як установлено в оскаржуваній ухвалі суду апеляційної інстанції, є ухвала місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, яка не передбачена переліком, наведеним у статті 255 ГПК України.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена ухвала місцевого господарського суду не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції та правомірно повернув подану ТОВ "Приватофіс" апеляційну скаргу без розгляду відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 260 ГПК України.
Отже, ураховуючи наведене, доводи скаржника щодо порушення господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права не знайшли підтвердження під час касаційного провадження.
Відповідач у контексті рішень Конституційного Суду України і практики Європейського суду з прав людини посилається на порушення судом апеляційної інстанції основних засад судочинства - забезпечення права на апеляційний перегляд справи і рівності усіх учасників судового процесу. 
Водночас право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979,      п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996,  серія A, N 212-A, с. 15, п. 31). 
Посилання ТОВ "Приватофіс"  на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 зі справи № 18/1544-10, якою, на думку заявника, передбачено "можливість апеляційного оскарження як позитивної ухвали так і негативної ухвали з одного й того питання", є безпідставними. Так, проаналізувавши цю постанову, суд касаційної інстанції зазначає, що названу справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано у зв'язку з конфліктом приписів статей 255 і 331 ГПК України. За результатами розгляду в названій постанові від 19.06.2018 викладено висновок про те, що відсутність у переліку частини першої статті 255 ГПК України ухвали про відмову в зміні способу виконання рішення не позбавляє особу права, визначеного частиною сьомою статті 331 ГПК України, оскаржити в апеляційному порядку відповідну ухвалу суду першої інстанції. Водночас у справі, що розглядається, не вбачається відповідного конфлікту норм процесуального права."

23. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №921/180/18.

24. Колегія суддів по даній справі, що переглядається повністю погоджується з вказаним  правовим висновком та не вбачає підстав для відступу від нього. 

25. З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції доходить висновку, що  апеляційним судом  вірно встановлено, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27 серпня 2018 року  помилково відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Приватофис" на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2018 року про відмову в зупиненні провадження у справі №909/477/18.

26. Посилання скаржника на наведені в касаційній скарзі рішення Конституційного Суду України не можуть бути взяті до уваги з наступних підстав.

Дані рішення стосуються можливості оскарження ухвал про відмову:
- у внесенні виправлень у рішення;
- у забезпеченні позову і скасуванні забезпечення позову;
- у видачі дублікату наказу;
- у зміні способу та порядку виконання судових рішень.

Зазначені ухвали стосуються вирішення окремих питань, які не пов'язані безпосередньо з розглядом справи по суті позовних вимог, встановленням фактичних обставин справи і дослідження та оцінки доказів, а тому відсутність вищевказаних ухвал у переліку ухвал суду першої інстанції, які підлягали перегляду в апеляційному порядку, повністю позбавляли зацікавлену сторону можливості їх оскарження в апеляційному порядку.

Разом з тим, вирішення питання про зупинення провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, стосується саме  розгляду справи по суті позовних вимог, встановлення фактичних обставин справи і дослідження та оцінки доказів.

Відповідно до ч.3 ст.255 ГПК:
"Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду."

З урахуванням наведеної норми у вищевказаній постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №912/1398/18 і було вказано, що зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого господарського суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого господарського суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення зі справи.

Отже, проблемні питання, які вирішувалися наведеними рішеннями Конституційного Суду України, не є подібними до спірних правовідносин, що переглядаються по даній справі. 

27. Крім того, в постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі №905/2852/16 викладено наступний правовий висновок: 
"Визначення законодавцем переліку судових актів, які підлягають оскарженню, має на меті забезпечити збалансованість процесуальних інтересів сторін у справі, можливість розгляду справи в розумні строки та з пропорційним врахуванням загального та приватного інтересу."

28. Відповідно до ч.1 ст.264 ГПК:
Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:
1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;
2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;
3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося."
29. Колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано вказала на відсутність у Господарському процесуальному кодексі України роз'яснень щодо дій суду апеляційної інстанції у разі помилкового прийняття апеляційним господарським судом до провадження скарги на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. 
30. В свою чергу, колегія суддів касаційного суду приймає до уваги, що ухвалою Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №910/4647/18, прийнятою об'єднаною палатою Касаційного господарського суду, закрито провадження за касаційною скаргою ТОВ "БаДМ" на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.04.2018 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.06.2018 у справі   № 910/4647/18 з підстав неможливості перегляду ухвал суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову в касаційному порядку, коли суд апеляційної інстанції залишив без змін ухвалу місцевого суду про відмову в забезпеченні позову та не приймав власного рішення щодо забезпечення позову, при тому, що підстави закриття касаційного провадження, передбачені ч.1 ст.296 ГПК, є аналогічними підставам закриття апеляційного провадження, передбаченим наведеною ч.1 ст.264 ГПК.  

31. З урахуванням викладеного, касаційний суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у даній справі, встановивши його помилкове відкриття.

VІІ. Висновки Верховного Суду

32. Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України 
"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:
"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

33. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що ухвала апеляційного господарського суду є законною та обґрунтованою, а тому касаційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018    у справі №909/477/18  залишити без змін.

34. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018 залишити без задоволення.

2.  Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 16.10.2018    у справі №909/477/18  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              І. Кушнір

Судді                                                                                                          Є. Краснов

                                                                                                                  Г. Мачульський