ПОСТАНОВА
Іменем України

05 грудня 2018 року 
Київ
справа №629/1803/17
адміністративне провадження №К/9901/3007/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Шарапи В.М.
суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.

за участю секретаря судового засідання Корецького І.О.,
представників учасників справи:
позивача: ОСОБА_1
відповідача 1: не з'явився
відповідача 2: не з'явився
третьої особи: не з'явився

розглянув у судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2017  у складі колегії суддів: Калитки О.М. (головуючого), Кононенко З.О., Бондара В.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пугач Н.В., третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та скасування постанови,-

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пугач Н.В., в якому просив:
-          визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області;
-          скасувати у повному обсязі постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження №51164613 від 07.03.2017. 
Позов обґрунтовує тим, що Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області не надало до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідку про 50% надбавку до грошового забезпечення ОСОБА_1, тобто не виконало постанову Вищого адміністративного суду України від 14.07.2015. Відтак, підстав для закриття виконавчого провадження у державного виконавця не було.
Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2017    позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області; скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пугач Н.В. про закінчення виконавчого провадження №51164613 від 07.03.2017.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2017 постанову суду першої інстанції скасовано та прийняту нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, позивач звернувся до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів касаційної скарги ОСОБА_1 вказує на неправильне застосування апеляційним судом приписів Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає про помилковий висновок суду про те, що 50% надбавка до грошового забезпечення - це надбавка за виконання особливо важливих завдань, оскільки це зовсім інший вид надбавки. Апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 у довідці станом на 01.04.2009 (до винесення рішення Вищого адміністративного суду України від 14.07.2015) та довідці, яка видана боржником на виконання зазначеного рішення від 14.07.2015, є однаковим і складає 1922 грн. 75 коп. Тобто, жодної надбавки у розмірі 50% до грошового забезпечення ОСОБА_1 остання довідка не містить, а тому рішення суду є не виконаним. Звертає також увагу касаційного суду на те, що апеляційним судом було обмежено доступ до правосуддя та право на судовий захист позивача, оскільки останньому не надіслано копії апеляційної скарги, не повідомлено про день та час апеляційного розгляду справи. У зв'язку з цим його було позбавлено права подати додаткові докази, надати додаткові пояснення та заперечення на апеляційну скаргу.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до таких висновків.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Лозівським міськрайонним судом Харківської області 10.08.2015 видано виконавчий лист №629/2998/13-а, яким зобов'язано Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відомості (довідку) про 50% надбавку до грошового забезпечення для внесення змін в розрахунок пенсії позивача з 14.06.2010.
19.05.2016 державним виконавцем відкрито провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого документа, про що винесено відповідну постанову ВП №51164613.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пугач Н.В. від 07.03.2017 закінчено виконавче провадження у зв'язку з виконанням боржником рішення суду. Зазначено, що згідно з повідомленням боржника №43/119-29/2/2-2016 від 12.10.2016, відділом забезпечення соціальних виплат ЦФЗБО ГУНП в Харківській області до Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУПФУ в Харківській області направлена довідка №100/20293 від 26.08.2015 з урахуванням зазначеної судом 50% надбавки до грошового забезпечення на пенсіонера МВС ОСОБА_1 для здійснення перерахунку пенсії з 14.06.2010. Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуті у повному розмірі та перераховані згідно з розпорядженням №51164613/6 від 10.10.2016.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновок державного виконавця про виконання рішення суду в повному обсязі згідно з виконавчим документом є передчасним та необґрунтованим, оскільки ним не було перевірено, що надана боржником довідка видавалася з урахування 50% надбавки.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд прийшов до висновку, що державним виконавцем вжито усі належних заходів щодо з'ясування обставин про врахування 50% надбавки у довідці про грошове забезпечення пенсіонера ОСОБА_1 для подальшого здійснення перерахунку пенсії. Тому, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність свого рішення належними та допустимими доказами.
Колегія суддів вважає висновки суду апеляційної інстанції помилковими з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
В силу частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року N606-XIV (далі - Закон N606-XI), державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону N606-XI, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною 2 статті 11 Закону N606-XI, зокрема передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 39 Закону №1404-VIII передбачено підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач, приймаючи постанову у зазначеному виконавчому провадженні, послався на приписи п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону №1404-VIII, обґрунтовуючи факт виконання боржником рішення суду наявністю відомостей про виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області 10.08.2015 у справі №629/2998/13-а.
Однак, як вірно враховано судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів на підтвердження правомірності дій державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП 51164613 щодо повного виконання боржником рішення суду.
Так, судовим розглядом встановлено, що державним виконавцем 23.06.2016 було отримано повідомлення про виконання рішення суду, крім того 03.10.2016 боржником роз'яснено, що до ГУПФУ в Харківській області направлена довідка №100/20293 від 28.08.2015 з урахуванням 50% надбавки до грошового забезпечення на пенсіонера МВС ОСОБА_1 для здійснення перерахунку пенсії з 14.06.2010 та листом від 12.10.2016 боржником надано роз'яснення стосовно 50% надбавки. Також, 20.10.2016 державним виконавцем до Лозівського міськрайонного суду Харківської області направлено заяву про роз'яснення рішення суду. 11.12.2016 Лозівським міськрайонним судом винесено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні заяви про роз'яснення рішення суду.  
Суд зазначає, що постановою, яка перебувала на виконанні у відділі ДВС, було встановлено, в чому полягає порушення прав позивача.
Колегія суддів зауважує, що судові рішення мають прийматися судом з метою захисту порушеного права особи та повинно виконуватися в контексті його змісту, адже в іншому разі нівелюється значення та мета ухвалення цього рішення.
Відповідно до ст. 255 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017), постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
З огляду на положення КАС України та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", у відповідача були відсутні підстави для довільного тлумачення судового рішення, отже, в даному випадку, державним виконавцем неправомірно застосовано положення п.9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів зазначає, що повідомлення, яке отримано від боржника про виконання судового рішення є недостатнім для висновку про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення суду у справі №629/2998/13-а. Як вірно зазначено судом першої інстанції, державний виконавець повинен був перевірити чи дійсно  довідка видана з урахуванням 50% надбавки, натомість цей факт не було встановлено державним виконавцем, про що, зокрема, свідчить його звернення до суду з заявою про роз'яснення судового рішення.  
З огляду на викладене, суд вважає висновок державного виконавця про виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом передчасним та необґрунтованим.
Позивач у касаційній скарзі зазначив також, що надбавка, про яку йдеться у постанові Вищого адміністративного суду України від 14.07.2015 встановлена Наказом МВС України №750 від 31.03.1996 в розмірі 50% посадового окладу, однак у довідці, яка видана на виконання зазначеного рішення від 14.07.2015, зазначено про надбавку за виконання особливо важливих завдань, встановлену згідно з постановою Кабінету міністрів України №1294 від 07.11.2007. 
Тобто, надбавки у розмірі 50% до грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 14.07.2015 встановленої Наказом МВС України №750 від 31.03.1996 остання довідка не містить, а тому рішення суду не є виконаним. 
Крім цього, статтею 6 Конвенції та статтею 55 Конституції України кожній особі гарантується право на доступ до правосуддя, яке включає в себе право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.
Як роз'яснив Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
Обов'язковою умовою надання захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод та інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.
Висновки аналогічного змісту були наведені у постанові Верховного Суду України від 07.02.2017 по справі №21-3072а16 і суд не вбачає підстав відступати від них.
Разом з тим, виходячи з завдань адміністративного судочинства, визначених частиною 1 статті 2 КАС України, до якого міститься відсилання у частині 3 статті 23 Закону №2939-VI, вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин покликане забезпечувати ефективний захист прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Тому, з метою забезпечення порушеного права ОСОБА_1 на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 14.07.2015, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та скасування постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження №51164613 від 07.03.2017.
Таким чином, апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме, - положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. 
Натомість, суд першої інстанції при ухваленні судового рішення правильно застосував вказані норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права.
Поряд з цим, колегія суддів не знайшла порушень Харківським апеляційним адміністративним судом процесуальних вимог щодо належного повідомлення позивача про день та час апеляційного розгляду справи, оскільки матеріали справи містять конверт з поштовим відправленням апеляційного суду (повістка про виклик на 30.10.2017, супровідний лист та ухвала про відкриття провадження від 02.10.2017, інформація про процесуальні права та обов'язки осіб, які беруть участь в суді апеляційної інстанції, копія апеляційної скарги), що надсилався ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням за зазначеною ним у адміністративному позові адресою, та повернувся без вручення. Згідно з відміткою органу поштового зв'язку причиною повернення даного відправлення є закінчення терміну зберігання, тобто відправлення не вручено адресату з незалежних від суду причин. В силу вимог ст.35 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) зазначені документи вважаються врученими позивачу належним чином, а позивач - повідомленим належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи.
За змістом частин 1-2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно зі статтею 352 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Таким чином, касаційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2017  - залишити в силі.
Керуючись статтями 250, 341,344,  352, 355-356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2017 скасувати.
Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.07.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пугач Н.В., третя особа: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та скасування постанови - залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа
В.М. Бевзенко 
 Н.А. Данилевич ,
Судді Верховного Суду