Постанова
Іменем України
20 грудня 2018 року 
 
м. Київ
справа № 357/12548/16-ц
провадження № 61-36263св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_4,
 
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                  31 січня 2017 року у складі судді Дмитренко А. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів:    Журби С. О., Коцюрби О. П., Сержанюка А. С.,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до              ОСОБА_5, ОСОБА_6 про зменшення розміру аліментів. 
В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5з 15 серпня 1998 року, від якого мають неповнолітніх синів ОСОБА_7, 24 травня 2000 року, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_6, з якою у зареєстрованому шлюбі не перебував, а саме: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочки                  ОСОБА_10, 07 листопада 2014 року. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                 15 лютого 2011 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання синів у розмірі 6 000,00 грн, починаючи з 26 січня 2011 року до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_6, про сплату аліментів на утримання дитини від 25 червня 2013 року, сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_12, а саме: у розмірі 1/6 частини від будь-якого доходу /заробітку/ платника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, або в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі - до його закінчення.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                 27 липня 2016 року з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь               ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
25 червня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_11 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами задоволено частково. Зменшено розмір аліментів на утримання їхніх дітей за рішенням суду від 15 лютого 2011 року з 6 000,00 грн до 5 900,00 грн щомісячно.
Посилаючись на скрутне матеріальне становище та на зміну його сімейного стану, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_11 за рішенням суду від 25 червня 2015 року, на утримання синів до 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття; зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_6 за рішенням суду від 27 липня 2016 року на утримання дочки до 1/8 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття; зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_6 за договором про сплату аліментів від 25 листопада 2013 року на утримання сина до 1/8 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                           31 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 червня 2017 року, в позові відмовлено. 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності позивачем виникнення нових обставин щодо зміни, після ухвалення судових рішень про стягнення аліментів, його майнового, сімейного стану або стану здоров'я, які б зумовлювали наявність передбачених законом підстав для зміни розміру аліментів.
У липні 2017 року ОСОБА_4звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
08 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4
У вересні 2017 року до Верховного Суду надійшли заперечення                    ОСОБА_5 на касаційну скаргу ОСОБА_4
У червні2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Касаційну скаргу мотивовано тим, щоматеріальний стан позивача значно погіршився, а сукупний розмір стягуваних аліментів на користь його чотирьох дітей перевищує 50 % його сукупного доходу.
Судами не взято до уваги правового висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 206/2028/13 та не наведено мотиви його неприйняття. 
Заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неодноразово надано оцінку доводам позивача щодо погіршення його матеріального стану при розгляді його позовів у 2013 та 2015 роках. 
Позивач з 2011 року до дня звернення ним до суду з відповідними позовами фактично не виконує своїх обов'язків щодо сплати аліментів та має відповідну заборгованість.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на касаційну скаргу, постійна колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували з 15 серпня 1998 року у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2011 року у справі                   № 2-2409/2011 (а. с. 79).
Від шлюбу сторони мають синів ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с.16-17).
Згідно з копією свідоцтва про зміну імені від 13 листопада 2015 року               (а. с. 67), ОСОБА_11 змінила прізвище на - ОСОБА_5.
ОСОБА_4 є батьком двох малолітніх дітей ОСОБА_6, з якою у зареєстрованому шлюбі не перебуває, а саме: сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, та дочки ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 18-19).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 2-1174/2011 від 15 лютого 2011 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_11 аліменти на утримання їхніх синів у розмірі 6 000,00 грн починаючи з 26 січня 2011 року до досягнення дітьми повноліття (а. с. 71).
Згідно з договором між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 25 червня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме: у розмірі 1/6 частини від будь-якого доходу /заробітку/ платника, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, або в разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, - до його закінчення.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                     27 липня 2016 року у справі № 357/5451/16-ц 2/357/2391/16 з                    ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, що вбачається з копії цього рішення (а. с. 24).
ОСОБА_4 неодноразово звертався до суду з позовом до ОСОБА_11 про зменшення розміру аліментів, посилаючись на скрутне матеріальне становище та на зміну його сімейного стану, про що свідчать копії рішень Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня                 2012 року та від 26 вересня 2013 року, які набрали законної сили та відповідно до яких в позові ОСОБА_4 відмовлено (а. с. 72-75).
25 червня 2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі № 357/5058/15-ц 2/357/2095/15 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_11 про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, відповідно до якого позов задоволено частково, зменшено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11 на утримання двох дітей за рішенням суду від 15 лютого 2011 року, з 6 000,00 грн щомісячно до                 5 900,00 грн щомісячно (а. с. 20-22). 
Згідно з статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з частинами восьмою, дев'ятоюстатті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не довів обставини, що виключають можливості сплати ним аліментів на утримання дітей. Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, вже були неодноразово досліджені судами під час розгляду справ за позовами про стягнення аліментів та про зменшення їх розміру. 
Згідно із статтею 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні повноваження встановлювати обставини справи, оцінювати докази та перевіряє судові рішення у касаційному порядку в межах доводів касаційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем не надано безспірних доказів того, що за період після стягнення аліментів його матеріальний стан значно погіршився, що він позбавлений можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій правового висновку Верховного Суду України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі                     № 206/2028/13, з огляду на таке. 
Згідно з вказаним правовим висновком максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, згідно з частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника, може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника. Порядок стягнення аліментів визначено у статті 74 цього Закону та статтях 194-197, 274 СК України. Визначивши розмір аліментівна двох дітей по 1/3 частині заробітної плати щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, апеляційний суд, з висновком якого погодився і касаційний суд, не врахував положень частини другої                      статті 183 СК України про обов'язок суду у разі стягнення аліментів на двох і більше дітей визначити єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Разом з тим, предметом перегляду вказаної справи є не визначення розміру стягуваних з позивача аліментів або порядок їх стягнення, що врегульовано статтями 194-197, 274 СК України, а зміна їх розміру, встановленого раніше рішенням суду, що регулюється положеннями статті 192 СК України. 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди                        ОСОБА_4 із ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча               пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                  31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від                       22 червня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                                        В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                        Г.І. Усик