ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2019 року 

м. Київ
справа №513/991/16-а
провадження №К/9901/24147/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., 
суддів Анцупової Т.О., Стародуба О.П.,
розглянув в порядку письмового провадження  адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_2 
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2017 (колегія у складі суддів Коваля М.П., Домусчі С.Д., Кравця О.О.) 
у справі №513/991/16
за позовом ОСОБА_2 
до Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області 
про визнання протиправною відмови, скасування рішення та зобов'язання провести перерахунок пенсії.
I. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання неправомірними дій стосовно відмови у перерахунку її пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням зарплати працюючих державних службовців.
2. Постановою Саратського районного суду Одеської області від 15.11.2016 позов задоволено. 
3. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2017 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено частково: 
- визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області від 19.09.2016 № 872 про відмову в перерахунку пенсії;
- зобов'язано Саратське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області, повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 15.09.2016 № 872 про перерахунок пенсії.
4. У касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 вересня 2015 року позивач була звільнена з посади начальника відділу бухгалтерського обліку управління праці та соціального захисту населення, у зв'язку з виходом на пенсію за віком. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області та отримує пенсію державного службовця.
6. У вересні 2016 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі із заявою перерахувати їй пенсію у зв'язку з підвищенням зарплати працюючих державних службовців.
7. Рішенням відповідача від 19.09.2016 №872    позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку з відсутністю підстав для проведення такого перерахунку.
8. Вважаючи незаконними зазначені дії Пенсійного органу, позивач звернулась до суду з  адміністративним позовом.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право на перерахунок пенсії позивачу було гарантоване Законом України «Про державну службу» у редакції, чинній на час призначення їй пенсії. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а тому, на думку суду першої інстанції, позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням посадових окладів державних службовців.
10. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 15.09.2016 та просила здійснити перерахунок її пенсії з 01.05.2016, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, а не Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, на який послався суд першої інстанції. Проте, за відсутності факту розгляду відповідачем заяви позивача по суті її вимог, вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження відповідача та втручатись в його дискреційні повноваження.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
11. Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У даному випадку, на думку позивача, Пенсійний фонд незаконно обмежує її право на перерахунок пенсії, набуте в момент призначення пенсії, та передбачене рядом постанов Кабінету Міністрів України.
12. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не подав.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
14. У грудні 2015 року Верховною радою України прийнято закон, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме: Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.
15. У зв'язку з набуттям з 01.05.2016 чинності зазначеним Законом, положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.
16. Натомість у ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій. Підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до підстав перерахунку пенсії зазначеною статтею не віднесено.
17. Посилання заявника на порушення ст. 22 Конституції України у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, не визнана неконституційною Конституційним Судом України. 
18. До того ж у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 Конституційний суд України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
19. З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
20. Відповідно до ст. 151^2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
21. Враховуючи наведені положення норм чинного законодавства та рішення Конституційного суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, Суд дійшов висновку, що з 01.05.2016 у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.
22. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 07.11.2017 у справі №398/4332/16 та Верховного Суду від 30.01.2019 №464/8458/16.
23. За таких обставин, враховуючи той факт, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернулась у вересні 2016 року, зважаючи на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача права на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.
24. Отже, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
25. Відповідно до ч.1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
26. За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
27. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 345, 351, 356 КАС України, Суд -
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.
2. Постанову Саратського районного суду Одеської області від 15.11.2016 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2017 у справі №513/991/16 - скасувати.
3. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Саратського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              Т.О. Анцупова

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб