ПОСТАНОВА
Іменем України

22 листопада 2018 року 
м. Київ
справа №591/2867/17
адміністративне провадження №К/9901/669/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Мороз Л.Л.,  Кравчука В.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2017 року (суддя Грищенко О.В.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року (головуючий суддя Бегунц А. О., судді: Старостін В.В., Резнікова С.С.) у справі № 591/2867/17 за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради (далі по тексту - відповідач), в якому просив скасувати постанову відповідача № 638 від 29 травня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення складений неповноважною особою, йому не були роз'яснені його законні права, крім того, на засіданні адміністративної комісії під час розгляду справи був присутній голова комісії, але підписав постанову і протокол засідання комісії заступник голови комісії, що є, на думку позивача, такими порушеннями, які тягнуть за собою скасування постанови. Також вважав, що під час розгляду справи не були з'ясовані та враховані всі обставини справи. 

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2017 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що молодший інспектор взводу охорони об'єктів батальйону поліції № 2 управління поліції охорони в Сумській області сержант поліції Левченко В.С. не є уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 152 КУпАП. Зауважено, що на засіданні адміністративної комісії під час розгляду справи був присутній голова комісії, але підписав постанову і протокол засідання комісії заступник голови комісії, при цьому вказані документи не скріплені гербовою печаткою виконавчого комітету Сумської міської ради всупереч приписам Положення про адміністративну комісію при виконавчому комітеті Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 06 квітня 2004 року № 229. Вважає, що судами попередніх інстанцій неправильно було застосовано норми матеріального права, а саме положення статей 278, 280 КУпАП, оскільки судами не було з'ясовано, чи правильно було складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, не з'ясовано, чи оформлено право комунальної власності на земельну ділянку, на якій розташована рекламна конструкція, чи є дана земельна ділянка прибудинковою територією ОСББ по вулиці Харківська, 4.

Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 19 травня 2017 року молодшим інспектором взводу охорони об'єктів батальйону поліції № 2 Управління поліції сержантом Левченком В.С., складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 152 КУпАП, відносно ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що він, як фізична особа-підприємець, самовільно встановив рекламну конструкцію біля житлового будинку по вул. Харківській, 4 у м. Суми, чим порушив пункт 16 розділу ХІІ Правил благоустрою міста Суми, затверджених рішенням Сумської міської ради № 3853-МР від 26 грудня 2014 року (а.с.8). 

Відповідно до протоколу № 638 засідання адміністративної комісії при виконкомі Сумської міської ради розглянуто справу про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1, за особистою участю самого правопорушника, та винесено відповідне рішення (а.с.10). 

Постанову та протокол підписав заступник голови адмінкомісії Голопьоров Р.В.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення від 29 травня 2017 року № 638, винесеною адміністративною комісією при виконкомі Сумської міської ради, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн., за те, що він як фізична особа-підприємець самовільно встановив рекламну конструкцію біля житлового будинку по вул. Харківській, 4 у           м. Суми, чим порушив пункт 16 розділу ХІІ Правил благоустрою міста Суми, затверджених рішенням Сумської міської ради № 3853-МР від 26.12.2014 року (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що протокол про адміністративне правопорушення складено уповноваженою особою, права, передбачені КУпАП, були роз'яснені позивачу, про що свідчить його особистий підпис. Справа про адміністративне правопорушення була розглянута відповідачем у межах наданих повноважень, при цьому з'ясовані та враховані всі обставини справи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно статті 9 КУпАП, в редакцій, чинній на час винесення оскаржуваної постанови, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 статті 218 КУпАП, в редакцій, чинній на час винесення оскаржуваної постанови, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частинами першою - п'ятою статті 152-1, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, статтями 156-1, 156-2, 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 186-1, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 КУпАП, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи, зокрема органів внутрішніх справ (Національної поліції) (частина перша статті 44, статті 44-1, 46-1, 46-2, 51, 51-2, 92, частина перша статті 106-1, стаття 106-2, частини четверта і сьома статті 121, частини третя і четверта статті 122, статті 122-2, 122-4, 122-5, частини друга і третя  статті 123, стаття 124, частина четверта статті 127, статті 127-1, 130, частина третя статті 133, стаття 135-1, стаття 136 (про порушення на автомобільному транспорті), стаття 139, частина четверта статті 140, статті 148, 151, 152, 154, 155, 155-2 - 156-2, 159, 160, 162 - 162-3, 164 - 164-11, 164-15, 164-16, 165-1, 165-2, 166-14 - 166-18, 172-4 - 172-9, 173 - 173-2,  174, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 176, 177, 178 - 181-1, 181-3 - 185-2, 185-4 - 185-9, 186, 186-1, 186-3, 186-5 - 187, 188-28, 188-47, 189 - 195-6, статті 204-1, 206-1, 212-6, 212-7, 212-8, 212-10, 212-12, 212-13, 212-14, 212-19, 212-20).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Частиною четвертою вказаної статті визначено, що додаткові обов'язки, пов'язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що Національна поліція складається з відповідних підрозділів, напрямки діяльності яких мають визначатися відповідними нормативно-правовими актами, при цьому поліцейські у складі відповідних підрозділів зобов'язані виконувати свої обов'язки у чіткій відповідності до визначених у межах підрозділу, у складі якого вони знаходяться.

Розділом 2 Положення про Управління поліції охорони в Сумській області, затвердженого наказом Національної поліції від 06 листопада 2015 року № 64, визначено основні види діяльності Управління.

Пункт шостий розділу 6 вказаного Положення визначено, що працівники управління не залучаються до виконання завдань, що не входять до компетенції поліції охорони.

Суд касаційної інстанції зазначає, що суди попередніх інстанцій, не зважаючи на доводи позивача, викладені в адміністративному позові та апеляційній скарзі, не дослідили належним чином питання наявності у молодшого інспектора взводу охорони об'єктів батальйону поліції № 2 Управління поліції сержанта Левченка В.С. відповідних повноважень на складання протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 152 КУпАП, перебуваючи у складі Управління поліції охорони. 

Крім того, відповідно до підпунктів 2, 5 пункту 2.4 Положення про адміністративну комісію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 06 квітня 2004 року № 229 (далі - Положення), голова адміністративної комісії, а під час його відсутності заступник голови, головує на засіданнях комісії та підписує протокол і постанову комісії по справі про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2.5 вказаного Положення визначено, що на час відсутності голови адміністративної комісії заступник голови комісії має право підпису постанов і протоколів з закріпленням гербовою печаткою виконавчого комітету Сумської міської ради.

Так, позивач і в адміністративному позові, і в апеляційній скарзі посилався на те, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення в порушення зазначених приписів законодавства не була скріплена гербовою печаткою та підписана особою, яка не мала права її підписувати.

В той же час, судами попередніх інстанцій правова оцінка вказаним доводам позивача надана не була, оскаржуване рішення відповідача на відповідність приписам чинного законодавства не досліджувалось.

Відповідно до положень статті 152 КУпАП, в редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягне за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до протоколу від 19 травня 2017 року № 027271, складеного молодшим інспектором взводу охорони об'єктів батальйону поліції № 2 Управління поліції сержантом Левченком В.С., позивачем порушено пункт 16 розділу ХІІ Правил благоустрою міста Суми, затверджених рішенням Сумської міської ради № 3853-МР від 26.12.2014 року.

Відповідно до пункту 16 розділу ХІІ Правил благоустрою міста Суми визначено, що до заборон, які встановлюються для учасників правовідносин у сфері благоустрою (підприємств, установ, організацій (в особі їх посадових осіб), фізичних осіб-підприємців, громадян, іноземців, осіб без громадянства, власників та орендарів об'єктів архітектури), відноситься самовільне встановлення рекламних конструкцій, інформаційно-рекламних плакатів, торговельних лотків, кіосків, павільйонів.

Отже, відповідальність за вказане порушення передбачена саме за самовільне встановлення рекламних конструкцій. 

В адміністративному позові та апеляційній скарзі позивач посилався на те, що встановлення ним рекламної конструкції було погоджено з головою ОСББ «Харківський» Титаренко М.Д. та те, що вона розташована на прибудинковій території даного ОСББ.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій ці обставини не були перевірені і зазначеним доводам ОСОБА_1 не було надано правову оцінку. 

Частиною 2 статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною 4 статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Під час нового розгляду суду слід з'ясувати, чи було складено протокол про адміністративне правопорушення уповноваженою на те особою, чи була постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена із дотриманням приписів Положення про адміністративну комісію, затвердженого рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 06 квітня 2004 року № 229, зокрема в частині її підписання та скріплення гербовою печаткою, та надати правову оцінку доводам позивача щодо погодження з головою ОСББ «Харківський» Титаренко М.Д. встановлення ним рекламної конструкції та розташування останньої на прибудинковій території даного ОСББ.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 11 жовтня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року у справі      № 591/2867/17 - скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Л.Л. Мороз 
 В.М. Кравчук ,
Судді Верховного Суду