ПОСТАНОВА
Іменем України

05 лютого 2019 року 
м. Київ
справа №808/360/16
адміністративне провадження №К/9901/8015/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Стародуба О.П.,  Мороз Л.Л., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року (головуючий суддя: Дадим Ю.М., судді: Уханенко С.А., Богданенко І.Ю.) у справі №808/360/16 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича (далі по тексту - відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати відповідача-2 включити позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати відповідача-1 прийняти рішення про включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що позивач є вкладником ПАТ «Банк Камбіо» у розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Жодних повідомлень про визнання нікчемним договору банківського вкладу та договору на відкриття та обслуговування поточного рахунку позивачем не отримувалось. Наявність зареєстрованого кримінального провадження за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину не може слугувати достатньою підставою для не включення її до переліку вкладників, які мають право на отримання відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, оскільки такої підстави для виключення вкладника з переліку вкладників як наявність кримінального провадження, приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять. При цьому кримінальні провадження порушені щодо посадових осіб банку, що не може свідчити про наявність протиправних дій з боку позивача. 

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року адміністративний позов було задоволено. Визнано протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка В.І. щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка В.І. включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенко Володимира Івановича - задоволено. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року у справі № 808/360/16 - скасовано та прийнято нову. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 18 вересня 2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» (банк) та ОСОБА_1 (вкладник) укладено договір №ЗФ-05/1302-1 строкового банківського вкладу (депозиту) «Classic» в іноземній валюті, зі сплатою процентів наприкінці строку, без права поповнення.

Відповідно до умов даного договору банк приймає від позивача грошову суму в розмірі 11000,00 євро та відкриває вкладний (депозитний) рахунок - НОМЕР_1. Строк розміщення вкладу складає 63 дні з 18 вересня 2014 року по 20 листопада 2014 року. 

18 вересня 2014 року, на виконання умов вищезазначеного договору, позивачем перераховано грошові кошти в розмірі 11000,00 євро до відділення ПАТ «Банк Камбіо» на відповідний рахунок, що підтверджується копією платіжного доручення від 18 вересня 2014 року №2.

Постановою Правління Національного банку України від 25 вересня 2014 року № 603/БТ ПАТ «Банк Камбіо» віднесено до категорії проблемних. 

Постановою Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року № 782 ПАТ «Банк Камбіо» віднесене до категорії неплатоспроможних.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду №140 від 04 грудня 2014 року у ПАТ «Банк Камбіо» запроваджено тимчасову адміністрацію з 05 грудня 2014 року по 04 березня 2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 27 лютого 2015 року № 144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», виконавчою дирекцією Фонду 02 березня 2015 року прийнято рішення №46 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію Додусенка Володимира Івановича.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №212 від 22 лютого 2016 року, продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» на два роки по 01 березня 2018 року та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка В.І. до 01 березня 2018 року включно.

17 березня 2015 року позивач звернулась до ПАТ «Банк Камбіо» з листом, в якому просила повідомити про можливість отримання коштів за договором банківського вкладу №ЗФ-05/1302-1.

Листом від 07 квітня 2015 року №19/1320 відповідач-1 повідомив позивача про те, що операції по рахунку за заявою позивача підпадають під ознаки, перелічені в статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повідомлено про наявність кримінального провадження №22015000000000082 за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, а також зазначено, що після отримання відповіді про законність операцій по рахунку позивача, Фондом будуть вжиті заходи щодо розблокування виплат та включення їх до відповідного реєстру.

16 листопада 2015 року позивач повторно звернулась до відповідачів з заявою, в якій просила повернути їй гарантовану суму вкладу в розмірі 200000,00 грн. 

Разом з тим, листом №19/5305 від 08 грудня 2015 року позивача повідомлено про те, що операції по рахунку за заявою позивача підпадають під ознаки, перелічені в статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повідомлено про наявність кримінального провадження №22015000000000082 за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, а також зазначено, що після отримання відповіді про законність операцій по рахунку позивача, Фондом будуть вжиті заходи щодо розблокування виплат та включення їх до відповідного реєстру.

Задовольняючи частково вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Уповноваженою особою було порушено порядок формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та переліку вкладників, які не мають такого права, оскільки позивача не було віднесено до жодного з переліків. Належних доказів нікчемності укладеного позивачем з банком договору банківського вкладу не надано. Зауважено, що правочин було укладено до прийняття НБУ рішення про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії проблемних. Посилання Уповноваженої особи на наявність кримінального провадження було визнано судом необґрунтованим, оскільки відповідачем-2 не було надано пояснень стосовно того, яким саме чином воно стосується спірних правовідносин. В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними. 

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем було вжито дій щодо перевірки правочинів та обставин, які впливають на рішення про відшкодування коштів за рахунок Фонду, що свідчить про відсутність протиправного характеру дій Уповноваженої особи. При цьому лист відповідача-2, направлений позивачу у відповідь на її заяву про включення до Загального реєстру вкладників, свідчить не про відмову Уповноваженої особи у включенні до переліку вкладників, а про надання роз'яснень щодо підстав блокування виплат. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачем-2 було передано до відповідача-1 додаткову інформацію щодо включення позивача до повного переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду  гарантування вкладів фізичних осіб, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року, а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки визначених вказаними положеннями підстав для не включення позивача до переліку вкладників не було, а наявність у відповідача-2 повноважень щодо перевірки правочинів не означає правомірності відмови у виплаті вкладу. Наголошено на тому, що позивач не має ніякого відношення до кримінальних проваджень, порушених стосовно посадових осіб банку, при цьому останні можуть тривати невизначений період, в той час, як вкладник перебуватиме  у стані невизначеності. Зауважено, що включення її до переліку вкладників відбулось лише після подання адміністративного позову.

У поданих запереченнях на касаційну скаргу Уповноважена особа просила залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Зауважено, що позивачем оскаржувалась бездіяльність відповідача-2, що не відповідає дійсності, оскільки останнім виконувались усі дії у рамках чинного законодавства.  

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад, відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється ФГВФО відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім'я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов'язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів. 

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, на дату прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 04 грудня 2014 року №782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних» на вкладному (депозитному) рахунку ОСОБА_1, відкритому відповідно до укладеного з ПАТ «Банк Камбіо» договору від 18 вересня 2014 року №ЗФ-05/1302-1, знаходились грошові кошти у розмірі 11000 євро. 

Відповідно до положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов'язком встановити обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Відповідно до пункту 8 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення № 14), в редакції, чинній з 11 листопада 2014 року, Банк після отримання повідомлення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку повинен здійснити, зокрема направлення до Фонду файлів із: переліком вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону; переліком осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку; переліком осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що ще не виконане.

Пунктом 3 розділу ІІІ Положення № 14 визначено, що Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

При цьому як пунктом шостим розділу ІІ, так і пунктом шостим розділу ІІІ Положення № 14 надано право Уповноваженій особі і під час здійснення тимчасової адміністрації, і на стадії ліквідації банку подавати до Фонду зміни/додаткову інформацію стосовно вкладників.  

Таким чином, протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа зобов'язана направити до Фонду три переліки вкладників відповідно до пункту 8 розділу ІІ Положення № 14, які в подальшому перевіряються Фондом на предмет вірності їх складення, при цьому протягом цього часу Уповноважена особа також здійснює перевірку правочинів на предмет їх нікчемності, приймає відповідні рішення про виявлення таких фактів і повідомляє про це сторін правочину. 

Протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку Уповноважена особа зобов'язана сформувати та подати до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Тобто, увесь масив вкладників - фізичних осіб зі спливом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку має бути віднесений до відповідного переліку, який передбачений Законом № 4452-VI та Положенням №14, при цьому Уповноважена особа за наявності відповідних правових підстав протягом усього часу ліквідації може вносити відповідну додаткову інформацію стосовно вкладників.

Разом з тим, в даному випадку відповідачем-2 фактично було проігноровано вказані приписи закону, оскільки як встановлено судами, відповідно до протоколу комісії з перевірки вкладів фізичних осіб від 27 лютого 2015 року Уповноваженою особою було прийнято рішення щодо тимчасового блокування коштів за рахунками фізичних осіб-вкладників ПАТ «Камбіо» згідно переліку, та блокування у файлах «D» і «Z» Узагальненої бази даних Фонду.

В той же час, можливість тимчасового обмеження (блокування) Уповноваженою особою Фонду коштів за рахунками фізичних осіб-вкладників передбачена лише на стадії тимчасової адміністрації банку. Фактично, такі повноваження були надані Уповноваженій особі саме з метою запобігання безпідставної виплати коштів особам в межах гарантованої суми саме на стадії тимчасової адміністрації банку та надання  можливості здійснити належним чином перевірку відповідних банківських вкладів. З початком процедури ліквідації банку дія відповідного обмеження (блокування) за рахунками вкладників втрачає чинність, а тому з цього моменту Уповноважена особа на підставі проведеної під час дії тимчасової адміністрації перевірки зобов'язана або включити відповідні рахунки до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, або надати відповідним особам повідомлення про нікчемність правочину та вжити дій щодо застосування наслідків нікчемності правочину. 

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №46 від 02 березня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» розпочато процедуру ліквідації вказаного банку. Тобто, з цього моменту обмеження на рахунку, зокрема позивача, були зняті і Уповноважена особа повинна була визначитись із віднесенням рахунку ОСОБА_1 до відповідної категорії із наведенням обґрунтування такого рішення. 

В той же час, з листа відповідача-2 позивачу від 08 грудня 2015 року №19/5505 вбачається, що станом на дату надання відповіді рахунок позивача є заблокованим з огляду на реєстрацію кримінальних проваджень за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Банк Камбіо» злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України.

Доказів віднесення позивача до будь-якого з переліків, визначених відповідно до вищенаведених правових норм, зі спливом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку відповідачами ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції надано не було, як і не було надано доказів виявлення нікчемного правочину відповідно до приписів статті 38 Закону № 4452-VI та повідомлення про вказані обставини позивача.

Разом з тим, з огляду на особливу правову природу діяльності відповідача-2, Уповноважена особа зобов'язана була віднести позивача як вкладника ПАТ «Банк Камбіо» до одного із визначених законом переліків вкладників, і у разі, якщо вважала, що відповідний правочин є нікчемним, обов'язково зазначити конкретний пункт частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI, якою визначено вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

Таким чином, суд касаційної інстанції приходить до висновку про протиправність дій Уповноваженої особи при вирішенні питання щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, що свідчить про помилковість висновків суду апеляційної інстанції.

Більш того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що Уповноваженою особою листом від 19 лютого 2016 року №01/522 було надано до Фонду додаткову інформацію щодо включення ОСОБА_1 до повного переліку вкладників ПАТ «Банк Камбіо», які мають право на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказані обставини, зокрема, і стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог.

Суд касаційної інстанції зауважує, що такі дії відповідача щодо добровільної подачі додаткової інформації щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду, вже після подання відповідного позову до суду свідчать про фактичне визнання позову. Разом з тим, відповідач-2 після ухвалення рішення судом першої інстанції подав апеляційну скаргу з вимогами щодо його скасування та відмови у позові, а не скористався приписами статті 112 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року), що свідчить про незгоду останнього із прийнятим рішенням.

При цьому посилання відповідача-2 на те, що ним не була проявлена протиправна бездіяльність, колегією суддів касаційного суду визнаються безпідставними, оскільки позивачем оскаржувалась саме відмова відповідача-2 включити її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

З огляду на вищенаведене, суд касаційної інстанції вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що добровільне виконання відповідачем частини позовних вимог вже після пред'явлення позову до суду не може бути підставою для відмови у позові, оскільки питання виконання судового рішення в такому випадку мають вирішуватись з урахуванням положень частини другої статті 374 КАС України. При цьому в такому випадку буде дотримано принцип справедливості в частині наявності у позивача права на повернення понесених ним судових витрат у зв'язку з пред'явленням адміністративного позову.

Відповідно до статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв'язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією позивачем сплачено за подачу касаційної скарги - 1984,32 грн. (квитанція від 13 липня 2016 року №17123656).

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сплачений нею судовий збір за подачу касаційної скарги в розмірі 1984,32 грн.

Керуючись статтями 139, 345, 352, 356 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року скасувати.

Залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 14 березня 2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб сплачені нею судові витрати у вигляді судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 1984 грн. (одна тисяча вісімдесят чотири гривні) 32 коп.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
О.П. Стародуб 
 Л.Л. Мороз ,
Судді Верховного Суду