ПОСТАНОВА
Іменем України

17 грудня 2018 року 
Київ
справа №701/742/16-а
адміністративне провадження №К/9901/13107/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Гриціва М.І., судді Коваленко Н.В., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу за касаційною скаргою Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року в складі судді Маренюка В.Л. та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року в складі колегії суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О., Парінова А.Б.,
В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив скасувати постанову Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області № 8 від 11.07.2016 про накладення адміністративного штрафу, а провадження в справі закрити.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що 11 липня 2016 року відповідачем щодо позивача, як керівника ТОВ «Добра - Красноставка», винесено постанову № 8 про накладення адміністративного штрафу від 11.07.2016 року згідно зі статтею 165-1 КУпАП від 07.12.1984 №8073 та п.6 ч. 16. ст. 106-1 Закону України від 09.07.2003 року № 1058 IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що постанова винесена з порушенням законодавства, у зв'язку з чим постанову необхідно скасувати. Так, оскарженою постановою, що винесена начальником Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області Кузнець Анатолієм Миколайовичем, на позивача накладено штраф, за подання недостовірних відомостей за 2007 рік (за застрахованою особою ОСОБА_4) в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» і «;Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у розмірі 340,00 грн. Такі дії відповідача, на думку позивача, вчинені за межі строку, передбаченого ст. 38 КУпАП, а тому позивач  звернувся з відповідним позовом до суду.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року позов задоволено.
Постанову начальника Уманського об'єднаного управління пенсійного фонду України Черкаської області від 11.07.2016 року № 8 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. скасовано, а справу про адміністративне правопорушення  закрито.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правопорушення вчинене позивачем не відноситься до категорії триваючого, оскільки таке питання не було предметом перевірки, що стверджується актом від 12.05.2016р. № 68, в подальшому було зафіксовано протоколом № 8 від 07.06.2016р. та було покладено в основу постанови № 8 від 11.07.2016р. Період, що перевірявся відповідачем, перебував в межах часових рамок з 01.01.2007р. по 31.12.2007р., виходити ж за межі відомостей зазначених в акті, протоколі та постанові відповідача суд не вправі. 
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року апеляційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області задоволено частково.
Постанову    Маньківского районного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року - скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2  задоволено частково.
Скасовано постанову начальника Уманського об'єднаного управління пенсійного фонду України Черкаської області від 11.07.2016 року №8 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.    
В решті позовних вимог відмовити.
Задовольняючи апеляційну скаргу, Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 13 жовтня 2016 року виходив з того, що формально в діях позивача вбачається склад правопорушення передбаченого  ст.165-1 КУпАП.
Правопорушення, що полягає в поданні недостовірних відомостей при поданні документів первинної звітності до системи персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб не є триваючим правопорушенням, оскільки характеризується вчиненням одноразової дії у певний час,    та є вчиненим у момент подання страхувальником    відповідної звітності пенсійному органу. Дата вчинення правопорушень є датою подання відповідної звітності.    
За правилами частини першої  статті 38 КУпАП  адміністративні стягнення у     вигляді     попередження, штрафу можуть бути накладені не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - два місяці з дня його виявлення.
Отже, оскаржувана постанова пенсійного органу винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на час провадження в справі закінчились строки накладення адміністративного стягнення.
За таких підстав, відповідачем протиправно притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.
Таким чином, постанову від 11.07.2016 № 8 про накладення на директора ТОВ «Добра - Красноставка» ОСОБА_2 адміністративного штрафу необхідно скасувати 
У зв'язку з тим, що адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, суд скасував постанову суду першої інстанції та відмовив в задоволенні позову в цій частині
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області звернувся з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга подана 11 липня 2016 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі № 701/742/16-а, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.
У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня  2017  року, далі - КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Гриців М.І. та Коваленко Н.В.
Верховний Суд ухвалою від 11 грудня 2018 року прийняв до провадження адміністративну справу № 701/742/16-а та призначив її до розгляду ухвалою від  17 грудня 2018 року в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів на 18 грудня 2018 року.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  відповідачем проведено позапланову перевірку ТОВ «Добра - Красноставка» з питань додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, за наслідками якої складено акт № 68 від 12.05.2016.
Так, відповідно до зазначеного акта, пенсійним органом виявлено, що стосовно застрахованої особи ОСОБА_4,. при поданні індивідуальних відомостей за 2007 рік ОСОБА_2 невірно зазначив реєстраційний номер облікової картки платника податків.
У зв'язку з цим, пенсійний орган дійшов висновків про наявність в діях директора ТОВ «Добра - Красноставка» ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165 -1 КУпАП.
Постановою Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області № 8 від 11.07.2016, позивача як керівника ТОВ «Добра - Красноставка», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першої статті 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у розмірі 340 грн.
Згідно з вищевказаною постановою при поданні індивідуальних відомостей за 2007 рік стосовно застрахованої особи ОСОБА_4 ОСОБА_2 невірно зазначив реєстраційний номер облікової картки платника податків, чим порушено п.6 ч. 16. ст. 106-1 Закону України від 09.07.2003 року №1058 IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суди безпідставно зробили висновок про те, що правопорушення вчинене позивачем не є триваючим, оскільки, при поданні недостовірних індивідуальних відомостей особи пенсійний орган з часу подання таких відомостей та до моменту виявлення того, що відомості недостовірні, використовує їх в своїй діяльності.
Тому, відповідач звертає увагу на те, що правопорушення вчинене позивачем є триваючим і до адміністративної відповідальності відповідача притягнуто в межах строків встановлених КУПАП.
Позивач заперечення на касаційну скаргу не подав.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанції не відповідають, тому касаційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України необхідно задовольнити частково.Постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року  та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судами попередніх інстанцій встановлено та не заперечується сторонами, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, при поданні індивідуальних відомостей за 2007 рік стосовно застрахованої особи ОСОБА_4, ОСОБА_2 невірно зазначив реєстраційний номер облікової картки платника податків, що суперечить п.6 ч. 16. ст. 106-1 Закону України від 09.07.2003 року №1058 IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 
Згідно з п. 6 ч. 16. ст. 106-1 Закону України від 09.07.2003 року №1058 IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі неподання, несвоєчасного подання, подання не за встановленою формою звітності щодо страхових внесків, коштів Пенсійного фонду і Накопичувального фонду або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, та іншої звітності і відомостей, передбачених цим Законом.
Отже, вказаною нормою підтверджуються повноваження відповідача, щодо накладення на позивача адміністративні стягнення за подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до частини першої статті 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З огляду на норми цієї статті, касаційний суд звертає увагу на те, що подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку пенсійними органами, є адміністративним правопорушенням, за яке КУпАП передбачена відповідальність  у виді штрафу.
Згідно з частиною 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Відповідно до положень п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Триваюче правопорушення - це проступок, пов'язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об'єктивно існує цей обов'язок, виконанням обов'язку відповідним суб'єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17, від 21 листопада 2018 року у справі №227/3844/16-а
В той же час, касаційний суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання дотримання строків накладення адміністративного стягнення необхідно достовірно встановити день вчинення правопорушення, при триваючому правопорушенні - день його виявлення.
З цього приводу касаційний суд зазначає, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції вказав те, що за наслідками перевірки страхувальника, проведеної відповідачем у 2016 році, останнім було виявлено, що стосовно застрахованої особи ОСОБА_4  ОСОБА_2 при поданні індивідуальних відомостей за 2007 рік невірно зазначив реєстраційний номер облікової картки платника податків.
В той же час, ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не встановлено дня, коли ОСОБА_2 подав недостовірні  індивідуальні відомості ОСОБА_4 за 2007 рік.
Касаційний суд наголошує на тому, що для вирішення питання дотримання строків накладення адміністративного стягнення у даній справі, крім іншого, має значення не період часу, який відображено у відомостях про застраховану особу та який свідчить про нарахування протягом звітного року зарплати (доходу), а день подання до пенсійного органу індивідуальних відомостей за звітний рік з нарахування зарплати (доходу) про застраховану особу, які містять недостовірні дані.
У рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об'єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011).
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
Разом з тим, без дослідження і з'ясування наведених вище обставин ухвалені у справі рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Так, касаційний суд звертає увагу на те, що відповідачем, в обґрунтування підставності застосування до позивача адміністративного стягнення до матеріалів справи додано початкову та скасовуючу форму індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2007 звітний рік з нарахування зарплати (доходу).
В той же час суди попередніх інстанції не дослідили вищевказані докази на предмет дати їх подання до пенсійного органу, як і не встановили того, подання якої саме форми (початкової, коригуючої чи скасовуючої) індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2007 звітний рік з нарахування зарплати (доходу) та від якого числа, стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла  висновку про те, що касаційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області необхідно частково задовольнити, судові рішення попередніх інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування. У разі необхідності суд може зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС України.
Оскільки колегія суддів повертає справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями  341,  345,  349,  350,  3553,  356,  359 КАС України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Уманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України задовольнити частково.
Постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2016 року  та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Я.О. Берназюк 
Судді:                                                                                                    М.І. Гриців 
                                                                                                                 Н.В. Коваленко