Постанова
Іменем України
 
22 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 445/673/14-ц
провадження № 61-32380св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Штелик С. П.,
учасники справи:
боржник - ОСОБА_4,
особа, дії якої оскаржуються - заступник начальника відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Львівській області МатвеюкОлеся Петрівна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року в складі судді Сивак В. М. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Павлишин О. Ф., Крайник Н. П.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Львівській області Матвеюк О. П. про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця.
Скарга мотивована тим, що 25 лютого 2016 року заступник начальника відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Львівській області МатвеюкО. П. при примусовому виконанні виконавчого листа № 445/673/14-ц, виданого Золочівським районним судом Львівської області 19 вересня 2014 року, винесла постанову про розшук майна боржника: транспортних засобів АУДІ А6, державний номерний знак НОМЕР_1, Тойота Кемрі, державний номерний знак НОМЕР_2; Мерседес-Бенц 0350, державний номерний знак НОМЕР_3.
ОСОБА_4 вважала дії державного виконавця щодо оголошення в розшук зазначених автомобілів незаконними. Автомобілі належать ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, оскільки придбані ними за час шлюбу. Звернення стягнення на частку боржника у спільній сумісній власності можливе лише після виділення цієї частки із майна за рішенням суду на підставі позову кредитора.
ОСОБА_4 просила визнати постанову заступника начальника відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Львівській області Матвеюк О. П. від 25 лютого 2016 року про оголошення в розшук 1/2 частини автомобілів неправомірною та скасувати її.
Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням суду виділено частку боржника у автомобілях; Закон України «Про виконавче провадження» не обмежує право державного виконавця на розшук майна боржника.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2017 року ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначені судові ухвали скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, постановити нову ухвалу про задоволення скарги.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до статті 60 СК України автомобілі не є особистою власністю боржника, а належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та її чоловіку ОСОБА_6, її частка в натурі не виділена. Відповідно до статей 366, 371 ЦК України звернення стягнення на частку боржника у спільній сумісній власності чи в праві спільної часткової власності можливе лише після виділення частки із такого майна за рішенням суду на підставі позову кредитора. Не може бути звернене стягнення на майно іншого співвласника, який не є боржником. Оскільки з позовом про виділення частки боржника ОСОБА_4 з майна - автомобілів, стягувач ОСОБА_7 не зверталась, відповідне рішення відсутнє, не може бути звернено стягнення на ці транспортні засоби.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
На виконанні у Золочівському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває зведене виконавче провадження № 48278768 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за виконавчими документами на загальну суму 1 343 797,44 грн.
При здійсненні цього виконавчого провадження з метою виконання рішення суду державний виконавець 12 серпня 2015 року надіслав подання до Золочівського районного суду Львівської області в порядку частини першої статті 379 ЦК України та частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» про визначення частки майна ОСОБА_4 у транспортних засобах: АУДІ А6, державний номерний знак НОМЕР_1, Тойота Кемрі, державний номерний знак НОМЕР_2; Мерседес-Бенц 0350, державний номерний знак НОМЕР_3.
Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2015 року задоволено подання державного виконавця та визначено 1/2 частки транспортних засобів боржника ОСОБА_4, якими вона володіє разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін в частині визначення частки майна боржника у цьому майні.
25 лютого 2016 року заступник начальника відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Львівській області Матвеюк О. П. у межах виконавчого провадження № 47985588, відкритого на підставі виконавчого листа від 19 вересня 2014 року №445/673/14-ц, винесла постанову про розшук майна боржника: транспортних засобів АУДІ А6, державний номерний знак НОМЕР_1, Тойота Кемрі, державний номерний знак НОМЕР_2; Мерседес-Бенц 0350, державний номерний знак НОМЕР_3. 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчого документа. 
Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.
Зважаючи на те, що рішенням суду виділено частку боржника у транспортних засобах, Закон України «Про виконавче провадження» не обмежує право державного виконавця на розшук майна боржника, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв 
 
                                                                                                            В.М. Сімоненко    
 
                                                                                                            С.П. Штелик