ПОСТАНОВА
Іменем України

24 січня 2019 року 
Київ
справа №820/3917/17
адміністративне провадження №К/9901/35744/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у порядку письмового провадження
касаційну скаргу | Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
на постанову | Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року (суддя О.О. Біленський)
та ухвалу | Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року (колегія у складі суддів: Н.С. Бартош, Л.В.Курило, В.Б. Русанова)
у справі | № 820/3917/17
за позовом | Товариства з обмеженою відповідальністю «Горизонт»
до | Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області
про | скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Горизонт» звернулося до суду із адміністративним позовом, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 0036901213 від 22 серпня 2017 року, яким зобов'язано позивача сплатити штраф у розмірі 13709,08 грн. за затримку на 3 календарних дні сплати грошового зобов'язання.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки жодних порушень ним не допущено.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року, позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №0036901213 від 22 серпня 2017 року.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у випадку коли граничний строк сплати податку припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем такого строку слід вважати наступний після них робочий день, а тому ТОВ «Горизонт» своєчасно сплатило самостійно визначену суму податкового зобов'язання з орендної плати за землю за 2017 рік у перший робочий день після вихідного (03 травня 2017 року).
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи. Доводи касаційної скарги є аналогічними обґрунтуванням апеляційної скарги.
Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.
З урахуванням відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, касаційний суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги в порядку письмового провадження відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне. 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку ТОВ «Горизонт» з питань дотримання граничних термінів сплати податкового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб за 2017 рік, за результатами якої складено акт від 04 серпня 2017 року за №9177/20-40-12-13-20-31233910, відповідно до якого відповідачем встановлено наступні порушення про несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання з орендної плати за землю (земельний податок та/або орендну плату за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 рік згідно декларації від 16 лютого 2017 року № 9021667160, чим порушено п. 287.3 ст. 283 Податкового кодексу України.
На підставі висновків акту перевірки від 04 серпня 2017 року за №9177/20-40-12-13-20-31233910 та згідно з п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №0036901213 від 22 серпня 2017 року форми «Ш», відповідно до якого на відповідача накладено штрафну санкцію у сумі 13709,80 грн.
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що в податковій декларації з плати за землю за 2017 рік від 16 лютого 2017 року № 9021667160, самостійно визначено податкове зобов'язання з орендної плати за землю із граничним терміном сплати 30 квітня 2017 року.
В той же час, згідно платіжного доручення № 3109 від 03 травня 2017 року кошти були перераховані 03 травня 2017 року оскільки граничний термін сплати 30 квітня 2017 року припадав на неділю (вихідний день), а 1 та 2 травня були святковими днями.
Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 46.1 статті 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Приписи пп. 49.1, 49.2 ст. 49 ПК України визначають, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.
Положеннями пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює 49.18.1. календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Одночасно, норми п.п.287.1.- 287.3 ст. 283 цього Кодексу визначають, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Разом з тим, в силу приписів п. 49.20 ст. 49 ПК України якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем. 
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак ПК України не визначено граничного строку сплати податків, якщо останній день сплати припадає на вихідний (святковий) день.
Суд погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин Європейської конвенції про обчислення строків (ETS № 76) від 16 травня 1972 року.
За положеннями статті 1 Конвенції, вона застосовується до обчислення строків у цивільних,  комерційних  і  адміністративних  справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені законом або судовим чи адміністративним органом; органом арбітражу, якщо такий орган не встановив порядку обчислення строків; або сторонами, якщо порядок обчислення строків не був безпосередньо чи  опосередковано узгоджений між сторонами і не визначається існуючою практикою  відносин між сторонами.  
Відтак, в даному випадку законодавством не визначено перенесення граничного строку сплати податкового зобов'язання у разі, якщо останній день сплати припадає на вихідний (святковий) день, що цілком узгоджується з положеннями частини першої статті 1 Конвенції.
Суд не погоджується з доводами податкової інспекції касаційної скарги, що обчислення строків за Конвенцією стосується лише сфери судочинства (процесу) та не розповсюджується на податкові правовідносини, з огляду на положення цієї ж норми, яка перш за все визначає обчислення строків зокрема у адміністративних справах, що на думку Суду стосується спірних правовідносин, які розглядаються судом, та крім цього розповсюджується і на процедуру стосовно таких справ, тобто на адміністративне судочинство, обчислення процесуальних строків.
Відповідно до статті 5 Конвенції, при обчисленні строку суботи, неділі та  офіційні  свята  враховуються. Однак, якщо dies ad quem (означає день, у який цей строк спливає, стаття 2) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу,  неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений  строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.
У відповідності до частини 1 статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року №1906-IV чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
За змістом пункту 3.2 статті 3 ПК України якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
При цьому, пунктом 56.21 статті 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про перенесення граничного строку сплати податкового зобов'язання, якщо останній день сплати припадає на вихідний день, що обумовлює протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.
Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову. 
Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

..........................

..........................

...........................
В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду