Постанова
Іменем України
 
14 листопада 2018 року 
м. Київ
 
справа № 712/920/14ц
провадження № 61-33938св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
представники відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8, ОСОБА_9, 
третя особа - Черкаська міська рада, Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації,     
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року, у складі судді Пироженко В. Д., та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року, у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Василенко Л. І., Карпенко О. В., та касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року, у складі судді Романенко В. А., та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Вінніченка Б. Б., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, треті особи: Черкаська міська рада, Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації, про поділ домоволодіння та земельної ділянки, що є у спільній частковій власності.
Позовні вимоги мотивовано тим, що вона та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6 є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є власницею 1/6 частини домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 травня 1987 року, 2/3 частини на підставі договору дарування від 17 червня 1996 року та 1/24 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04 серпня 2003 року, загальна частка в праві власності позивача становить 21/24 або 7/8 частин домоволодіння. 
Відповідачі є співвласниками відповідно кожен по 1/24 частини спірного домоволодіння, загальна частка в праві власності є 3/24 або 1/8 частини домоволодіння. 
Спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 538 кв.м, яке знаходиться у постійному користуванні, згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 355 від 21 березня 1953 року та № 86 від 27 лютого 1996 року. По фактичному користуванню площа земельної ділянки складає 654 кв.м відповідно до плану який складений ТОВ «ЧМЗКЦ» станом на 21 квітня 2011 року. 
Спільна часткова власність на вказане домоволодіння не дає можливості в повному обсязі користуватись майном і земельною ділянкою, що призводить до постійних сварок та непорозумінь. 
Позивач ОСОБА_4 просить поділити в натурі домоволодіння по АДРЕСА_1 на два окремих домоволодіння з визначенням часток 1:1. Визначити порядок користування земельною ділянкою, припинити право спільної часткової власності. 
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. 
Поділено домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 до ідеальних часток кожного між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6 відповідно, згідно з висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 30 грудня 2016 року № 17-16-БТ по першому варіанту зазначеному у додатку № 1.
При розподілі домоволодіння по АДРЕСА_1 частка співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, збільшилась з 1/8 до 31/100. В одиницях вартості збільшення  становить 101 563 грн.
Виділено співвласникам: приміщення 2-1, коридор, площею 5,9 кв.м; приміщення 2-4, житлова кімната, площею 16,4 кв.м; приміщення 2-5, санвузол, площею 3,2 кв.м; приміщення 2-5, санвузол, площею 3,2 кв.м; приміщення 2-6, кухня, площею 11,7 кв.м. 
З урахуванням надвірних будівель: гараж «Д», хвіртка №1, огорожа №5, 2,79 п.м, що в загальному становить 31/100 частини домоволодіння. 
При розподілі домоволодіння по АДРЕСА_1 частка другого співвласника ОСОБА_4 зменшилась з 21/24 до 69/100. В одиницях вартості зменшення становить 101 563 грн. 
Виділено ОСОБА_4  частку домоволодіння: приміщення 1-1, кухня, площею 6,0 кв.м; приміщення 1-2, житлова кімната, площею 9,1 кв.м; приміщення 1-3, коридор, площею 2,1 кв.м; приміщення 2-2, житлова кімната, площею 19,3 кв.м; приміщення 2-3, житлова кімната, площею 7,7 кв.м; приміщення 3-1, коридор, площею 4,4 кв.м; приміщення 3-2, вбиральня, площею 0,8 кв.м; приміщення 3-3, житлова кімната, площею 10,9 кв.м; приміщення 3-4, кухня, площею 6,3 кв.м; приміщення 3-5, житлова кімната, площею 10,9 кв.м; приміщення 3-6, житлова кімната, площею 7,0 кв.м; приміщення 3-7, кладова, площею 1,7 кв.м; приміщення 3-8, житлова кімната, площею 18,5 кв.м. 
З урахуванням надвірних будівель: погріб «Г» під прибудовою «а»; сарай-літня кухня «Б»; сарай «Е»; хвіртка № 2; хвіртка № 4; огорожа № 5, 19,21 п.м; огорожа № 6, що всього становить 69/100 частин домоволодіння.
З метою виділення ізольованих приміщень в житловому будинку необхідно виконати перепланування та переобладнання: реконструкція системи електропостачання, опалення з метою забезпечення їх автономності; між приміщенням 2-2 (житлова кімната) та приміщенням 2-1 (коридор) демонтаж дверного блоку та мурування дверного прорізу; для другого співвласника між приміщенням 2-3 (житлова кімната) та приміщенням 3-8 (житлова кімната) влаштувати міжкімнатний дверний проріз. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 частку яка в натурі після поділу стала більша за ідеальну компенсацію в сумі 101 563 грн.
Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння по АДРЕСА_1. 
В іншій частині позову позивачеві відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне майно підлягає поділу у судовому порядку за варіантом № 1, запропонованим у висновку судової будівельно-технічної експертизи, оскільки цей варіант є найбільш наближеним до ідеальних розмірів часток співвласників з відповідною сплатою грошової компенсації та припинення спільної часткової власності на дане домоволодіння.
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року апеляційну скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8  відхилено. 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року залишено без змін. 
Апеляційний суд повністю погодився з висновками суду першої інстанції.
У серпні 2017 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_9 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року мотивована тим, що у резолютивній частині рішення суду першої інстанції не зазначено хто саме
повинен проводити реконструкцію та переобладнання у спірному будинку, адже відповідно до висновків експертизи переобладнання та реконструкція передбачають втручання в інженерні системи загального користування, а отже потребує отримання відповідного дозволу. Крім того судами не було визначено порядок користування вигрібною ямою, яка знаходиться на території позивача, облаштування іншої вигрібної ями у спірному домоволодінні є неможливим. 
У липні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року за нововиявленими обставинами у цій справі.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 відмовлено. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вказані заявником нововиявлені обставини, а саме: те, що прибудови літ. АІ-І, літ. а1, літ. АІІІ-І є безхазяйним нерухомим майном, про, що зазначено у довідці, не являються такими, оскільки вказана довідка була предметом дослідження судами, при цьому обставини справи були встановлені при всебічному та повному з'ясуванні судом першої та апеляційної інстанцій.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника  ОСОБА_8 відхилено. Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами дійшов правильних висновків без порушення норм процесуального права. 
У вересні 2017 року ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та вирішити спір відповідно до запропонованого нею варіанту.
Касаційна скарга ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року мотивована тим, що на момент ухвалення апеляційним судом рішення від 07 вересня 2017 року діяла обставина, яка є новою і істотною за значенням для цієї справи.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року.
Інші учасники справи не скористались своїм правом на надання відзиву на касаційні скарги.
Цивільну справу та матеріали касаційного провадження 01 червня 2018 року передано до Верховного Суду.      
Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Частинами першої та другої статті 400 ЦПК України  визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 травня 1987 року посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3377, після смерті ОСОБА_11, власниками 1/2 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться у АДРЕСА_1, які належали померлому на підставі договору про право будівництва, в рівних долях (по 1/6 частини) є дружина - ОСОБА_12, син ОСОБА_13 та донька ОСОБА_4 
ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Після смерті ОСОБА_13 спадщину у вигляді 1/6 частини домоволодіння по пров. Артема, 1 у м. Черкаси прийняли його мати ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1 від 13 лютого 1998 року посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-430, його дружина ОСОБА_5, та діти спадкодавця ОСОБА_14 і ОСОБА_6 по 1/24 частині  кожний на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 жовтня 1996 року. 
Відповідно до договору дарування частини жилого будинку від 17 квітня 1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_15 зареєстрованого в реєстрі за №1063, ОСОБА_12 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд в АДРЕСА_1,  який розташований на земельній ділянці 500 кв.м.
ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.
Після смерті ОСОБА_12, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 серпня 2003 року серії НОМЕР_2, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1941, ОСОБА_4 успадкувала 1/24 частину домоволодіння АДРЕСА_1. 
Таким чином, частка власності ОСОБА_4 у спірному домоволодінні становить 21/24 частини спірного домоволодіння або 7/8 частини домоволодіння.
Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_6 є власниками по 1/24 частини домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НОМЕР_3 від 14 жовтня 1996 року та витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 14705933 від 16 грудня 2013 року.
Відповідно до висновку експерта додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 17/16-БТ від 30 грудня 2016 року, проведеної судовим експертом ОСОБА_16, визначено такі варіанти поділу домоволодіння: перший варіант розподілу домоволодіння з відхиленням від ідеальних часток 1/8 до 21/24 зображений в додатку №1 до висновку. При даному варіанті розподілу житлового будинку «А-І» з прибудовами «а», «а1», «А2», житлових прибудов «АІ-І», «АІІ-І», «АІІІ-І» по АДРЕСА_1 частка співвласників ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_6, збільшилася з 1/8 до 26/100, або 13/50. В одиницях площі збільшення становить 19,46 кв.м (замість17,74 кв.м, запропоновано 37,2 кв.м). Частка другого співвласника ОСОБА_4 зменшилась з 21/24 до 74/100 або 37/50. В одиницях площі зменшення становить 19,46 кв.м (замість 124,16 кв.м запропоновано 104,7 кв.м). При першому варіанті розподілу домоволодіння частка ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_6 в одиницях вартості збільшилась на 101 563 грн, а частка співвласника ОСОБА_4 зменшилась на 101 563 грн. 
Відповідно до частин першої, другої статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. 
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частини перша, друга статті 367 ЦК України).
За змістом статті 152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.
При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту статті 364 ЦК України це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. 
В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.
Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (стаття152 ЖК України). 
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дотримуючись  статей 212-215, 303, 315 ЦПК України, визначився правильно з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог в частині поділу домоволодіння в натурі та припинення права спільної часткової власності на домоволодіння по АДРЕСА_1. 
При цьому судом обґрунтовано враховано, що можливе задоволення позовних вимог ОСОБА_4 в частині поділу домоволодіння відповідно до ідеальних часток співвласників 21/24 частин та 1/8 частини кожного згідно з висновком експертизи від 30 грудня 2016 року № 17/16-БТ по першому варіанту зазначеного в додатку № 1 з відповідною сплатою грошової компенсації та припинення спільної часткової власності на дане домоволодіння.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що всі зазначені у висновку експертизи прибудови були побудовані до 1984 року, тобто за життя власника ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та хоча вказані прибудови не є самочинними, правовстановлюючі документи на них відсутні.
Водночас згідно з висновком експертизи прибудова «а3» побудована у 2002 році та є самочинним будівництвом, а відповідно до пункту 1.9.3 Методичних рекомендацій по організації і проведенню судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах самовільно споруджені в домоволодінні будови не досліджуються, і при розробці варіантів поділу не враховуються.
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласникові передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Проте, стягнення грошової суми можливо лише, якщо сторони заявили про це у позові. У зв'язку з поділом між сторонами жилого будинку у відповідності до запропонованого варіанту, частки сторін повинні бути перерозподілені.
Висновки судової будівельно-технічної та повторної судової будівельно-технічної були визнані судами переконливими та обґрунтованими, оскільки експертиза проведена відповідно до вимог Закону України «Про судову експертизу» за ухвалою суду, висновок узгоджується з іншими зібраними по справі доказами, експерт попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку.
Судом першої інстанції належним чином враховано, що ОСОБА_5, ОСОБА_14 та ОСОБА_6 звертались до суду з позовом до ОСОБА_4 щодо зміни ідеальних часток власників домоволодіння і у задоволенні цих позовних вимог рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2011 року було відмовлено. Водночас цим же рішенням було визнано недійсним рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси від 05 березня 2003 року № 146, яким погоджено право власності на прибудови до спірного жилого будинку за відповідачами. 
Відповідно до пункту 5 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об'єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406, до таких будівельних робіт належить, зокрема, приєднання та підключення до інженерних мереж відповідно до технічних умов індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських будівель і споруд, гаражів, розташованих на присадибних, дачних і садових земельних ділянках та земельних ділянках для будівництва індивідуальних гаражів. А отже посилання у касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_9 на те, що у резолютивній частині рішення суду першої інстанції не зазначено хто саме із сторін повинен проводити реконструкцію та переобладнання у спірному будинку, адже відповідно до висновків експертизи переобладнання та реконструкція передбачають втручання в інженерні системи загального користування, що потребує отримання відповідного дозволу, не є підставою для скасування судового рішення та не позбавляє в майбутньому заявника звернутись до відповідних установ для отримання необхідних дозволів. 
 
Доводи цієї ж касаційної скарги про те, що судами не було визначено порядок користування вигрібною ямою, яка знаходиться на території позивача, оскільки облаштування іншої вигрібної ями у спірному домоволодінні є неможливим не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції позбавлений права щодо встановлення нових обставин у справі.   
 
Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. 
 
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року в частині встановленні порядку користування земельною ділянкою у касаційному порядку не оскаржуються, а тому не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.
 
З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року в частині поділу спірного домоволодіння ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводами касаційної скарги ці висновки не спростовуються.
 
В частині перегляду ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року Верховний Суд дійшов таких висновків.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, який був чинним на момент розгляду судами заяви про перегляд, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення. 
 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмету доказування у справі і можуть вплинути на висновки суду про права і обов'язки осіб, які беруть участь у справі.
 
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
 
Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.
 
Звертаючись до суду з заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року, ОСОБА_5 посилалась на те, що виявлено безхазяйне нерухоме майно - прибудови літ. АІ-І, літ. а1, літ. АІІІ-І в домоволодінні по АДРЕСА_1, яке не допускає виділ в собі 21/24 частки позивачу ОСОБА_4 за її правовстановлюючими документами, оскільки дане нерухоме майно не є спільною частковою власністю сторін по справі, про що вбачається з довідки КП «ЧООБТІ» № 2782о від 12 травня 2015 року наданій ОСОБА_5 
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні положень статті 361 ЦПК України 2004 року, оскільки ці доводи були предметом дослідження в судах першої, та апеляційної інстанції під час вирішення спору по суті.
Доводи касаційної скарги про віднесення обставин, на які заявник посилається, до категорії нововиявлених, є безпідставними та ґрунтуються на власному трактуванні і розумінні цих обставин, які, відповідно до змісту статті 361 ЦПК України 2004 року не є нововиявленими. 
Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявника мають істотне значення для вирішення справи, разом з тим, які були предметом перевірки і оцінки, як судом першої, так і судом апеляційної інстанції. 
Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами судом першої інстанції, з яким правильно погодився апеляційний суд,  не вбачається.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року; та касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_8 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2017 року; ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | В. О. Кузнєцов
| С. О. Погрібний
| О. В. Ступак
| Г. І. Усик