Постанова
Іменем України
 
23 січня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 552/2145/16-ц
провадження № 61-36105св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Стрільчука В. А.,
суддів: Коротуна В. М., Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 вересня 2017 року у складі суддів:                  Абрамова П. С., Лобова О. А. Мартєва С. Ю., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
В квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №11324881000, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 29700,00 доларів США, зобов'язалась повернути наданий кредит до 27 травня 2016 року, згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 9% річних.
 
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язання           ОСОБА_3 за кредитним договором, 28 березня 2008 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки №192853, відповідно до умов якого останній зобов'язався перед кредитором відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.
 
14 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду, якою було змінено строк погашення кредиту до 27 травня 2021 року.
 
ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим утворилась заборгованість.
 
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з                ОСОБА_3, ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2008 року №11324881000 в розмірі 19173,07 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у сумі 20914,86 грн, та судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 7643,04 грн.
 
Заочним рішенням Київського районного суду міста Полтави від 02 серпня 2016 року позовні вимоги задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь 
ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня              2008 року № 11324881000 в розмірі 19173,07 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 17795,72 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 1377,35 доларів США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості в розмірі 20914,86 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПРАТ «УкрСиббанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3821,52 грн.
 
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3821,52 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку з порушенням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно.
 
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.
 
Заочне рішення Київського районного суду міста Полтави від 02 серпня                  2016 року скасовано в частині стягнення заборгованості та судових витрат з 
ОСОБА_4
 
Збільшено розмір стягнутих на користь ПАТ «УкрСиббанк» судових витрат з ОСОБА_3 з 3821,52 грн до 7643,04 грн.
 
Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8407,35 грн та за надання правової допомоги в розмірі 7000,00 грн.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що місцевим судом не було надано оцінку додатковій угоді до кредитного договору в якій змінився строк погашення основного боргу, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами. Оскільки поручитель  не надав згоду на зміну умов кредитного договору, договір поруки є припиненим з 14 лютого 2009 року.
 
Крім того, змінено судове рішення першої інстанції в частині розподілу судових витрат.
 
25 вересня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Полтавської області від                      05 вересня 2017 року в частині стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 витрат по сплаті судового збору в розмірі 8407,35 грн та за надання правової допомоги в розмірі 7000,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у стягненні судових витрат та витрат на правову допомогу.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що при складанні розрахунку витрат на правову допомогу, адвокатом Оніпком Є. А. для визначення розміру компенсації використано розмір мінімальної заробітної плати - 3200,00 грн, тоді як Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1600,00 грн. При цьому, розрахунок заборгованості не містить будь яких обґрунтувань підстав застосування адвокатом максимального (граничного) коефіцієнту у розмірі 40%. Крім того, цей розрахунок не відповідає наданій квитанції від 14 липня 2017 року № 19 згідно якої платіж у сумі 7000,00 грн внесено за оскарження рішення суду.
 
Також, ОСОБА_4 заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 серпня 2016 року оскаржив в повному обсязі (в частині до ОСОБА_3 й в частині до ОСОБА_4) та ним сплачено судовий збір у розмірі 8407,35 грн. Суд апеляційної інстанції задовольнив його апеляційну скаргу частково, в частині стягнення боргу та судових витрат з ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Тому й стягувати судовий збір з банку необхідно пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
 
Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Матеріали справи та касаційного провадження 31 липня 2018 року  передано до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року заяву про самовідвід судді Курило В. П., відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 ЦПК України, задоволено, справу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.
 
Відповідно до вимог статті 33 ЦПК України автоматизованою системою розподілу справ визначено колегію суддів у складі КузнєцоваВ. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є. для розгляду справи 
№ 552/2145/16-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, 
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Полтавської області від                            05 вересня 2017 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
На час розгляду справи Верховним Судом відзивів (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справив касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
 
Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції Українита статтею 12 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).
 
За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.
 
Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
 
Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.
 
Передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на  01 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
 
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
 
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
 
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
 
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року   справа                    № 127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа № 522/4198/17-ц.
 
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, ОСОБА_4 надано витяг з угоди про надання правової допомоги, укладений 22 червня 2017 року з адвокатом Оніпком Є. А., ордер про надання правової допомоги від 14 липня 2017 року, розрахунок за надану ОСОБА_4 правову допомогу                  в рамках оскарження заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 серпня 2016 року в розмірі 7 000,00 грн та квитанцію від 14 липня               2017 року № 19 про оплату ОСОБА_4 суми гонорару в розмірі 7000,00 грн.
 
Таким чином, позивачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а саме перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг, платіжні документи про оплату таких послуг.
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на                 2017 рік» у 2017 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2017 року встановлено у розмірі - 1600,00 грн.
 
Із розрахунку за надану ОСОБА_4 правову допомогу в рамках оскарження заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 серпня                2016 року вбачається, що адвокатом Оніпком Є. А. для визначення розміру компенсації використано розмір мінімальної заробітної плати - 3200,00 грн, тоді як Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в редакції чинній на час подачі відповідного розрахунку до суду, передбачено розрахунок виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1600,00 грн.
 
Таким чином, сума гонорару адвоката за 1 годину складає 1600,00х40%= 640,00 грн. Розмір суми наданої правової допомоги станом на 23 травня              2017 року становить 640,00 грн х 7,5 год = 4800,00 грн.
 
Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
 
Виходячи з наведеного, рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу необхідно скасувати, стягнути з ПАТ «Укрсиббанк» понесені ОСОБА_4 витрати за надання правової допомоги у сумі            4800,00 грн.
 
Крім того, матеріали справи свідчать про оскарження ОСОБА_4 заочного рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 серпня 2016 року в повному обсязі та про оплату ним судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 8407,35 грн. 
 
Рішенням суду Апеляційної інстанції Полтавської області від 05 вересня                2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 02 серпня 2016 року в частині стягнення боргу та судових витрат з ОСОБА_4 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ураховуючи, що матеріальні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, судові витрати підлягають стягненню з позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі - 4203,68 грн.
 
Статтею 412 ЦПК Українивизначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Оскільки апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права, це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення в частині розподілу судових витрат, тому судове рішення апеляційної інстанції в цій частині відповідно до статті 412 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення витрат за надання правової допомоги з ПАТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_4 в розмірі - 4800,00 грн та стягнення понесених судових витрат по сплаті судового збору з ПАТ «Укрсиббанк» на користь ОСОБА_4 у розмірі 4203,68 грн. 
 
У іншій частині ухвалене у справі судове рішення не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 05 вересня 2017 року в частині вирішення питання про стягнення судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок №29090000000113 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005, код банку 09807750) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) понесені ОСОБА_4 витрати за надання правової допомоги у сумі 4800,00 грн. та по сплаті судового збору у розмірі 4203,68 (чотири тисячі двісті  три) грн. 68 коп. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | В. М. Коротун
| В. О. Кузнєцов
| О. В. Ступак
| М. Є. Червинська