ПОСТАНОВА
Іменем України

12 грудня 2018 року 
Київ
справа №205/8410/16-а
адміністративне провадження №К/9901/21075/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Білоуса О.В., 
суддів - Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року (головуючий суддя - Щербак  А.А., судді - Дурасова  Ю.В., Баранник  Н.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції місті Дніпропетровська лейтенанта Прошака Євгена Івановича, Управління патрульної поліції міста Дніпропетровська про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції місті Дніпропетровська лейтенанта Прошака  Є.І., Управління патрульної поліції міста Дніпропетровська про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 02 листопада 2016 року серії ДР № 109533 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 листопада 2016 року у місті Дніпропетровську по вулиці Харківська, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN POLO», номерний знак «НОМЕР_1», був зупинений інспектором Прошаком  Є.І., яким винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення підпункту 2.9. (д) Правил дорожнього руху України. У вказаній постанові зазначено, що позивач під час руху транспортного засобу користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руці. Позивач вважає вказану постанову безпідставною та винесеною з порушенням порядку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Крім того, оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності всупереч вимогам статей 258, 276 КУпАП винесена на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Постановою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року скасовано постанову Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено:

- визнано протиправною та скасовано постанову від 02 листопада 2016 року серії ДР № 109533 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за частиною другою статті 122 КУпАП. 

Не погодившись з ухваленими у справі судовими рішеннями, Управління патрульної поліції у місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції (далі - УПП у місті Дніпрі ДПП) звернулося з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник зазначив, що висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення є помилковими, оскільки вчинення позивачем правопорушення підтверджується його поясненнями зафіксованими на відеозаписі, наданому до суду. При цьому, відповідачем дотримано порядок винесення постанови про накладення адміністративного стягнення та розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Вказану справу згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 лютого 2018 року передано для розгляду касаційної скарги колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Білоуса О.В. (суддя-доповідач), Желтобрюх  І.Л., Стрелець  Т.Г. 

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 02 листопада 2016 року відповідачем, стосовно позивача, винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ДР №  109533, якою його визнано винним за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

У постанові зазначено, що 02 листопада 2016 року об 11 год. 50 хв. у місті Дніпропетровську, по вулиці Харківська, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN POLO», номерний знак «НОМЕР_1», під час руху транспортного засобу користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, чим порушив підпункт 2.9 (д) Правил Дорожнього Руху України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП є доведеним та підтверджується оглянутим у судовому засіданні відеозаписом. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправним, оскільки відсутні докази вчинення ним адміністративного правопорушення зазначеного в оскаржуваній постанові. При цьому, наданим до суду, в якості доказу вчинення позивачем правопорушення відеозаписом, не зафіксовано факту користування позивачем засобами зв'язку під час руху. Вказаний відеозапис не може бути доказом порушення ОСОБА_1 підпункту 2.9 (д) правил дорожнього руху України, оскільки містить лише фіксацію спілкування позивача з інспектором патрульної поліції та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Верховний Суд погоджується із висновками суду першої інстанції, а рішення суду апеляційної інстанції вважає помилковим, враховуючи таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015  року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно підпунктом (д) пункту 2.1 ПДР України, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Частиною другою статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 31 Закону №  580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №  580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд першої інстанції досліджуючи відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції встановив, що позивач під час винесення оскаржуваної постанови не заперечував проти факту використання засобів зв'язку під час руху та посилався лише на наявність у нього великого водійського стажу, як на підставу для звільнення від адміністративної відповідальності. З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаним доказом підтверджено вину позивача, а відповідачем доведено правомірність прийняття постанови від 02 листопада 2016 року серії ДР № 109533.

З матеріалів справи вбачається, що позивач будь-яких зауважень чи заперечень з приводу вчинення ним вказаного правопорушення інспектору поліції при винесенні постанови не висловлював, постанова відповідачем винесена в присутності позивача на місці вчинення правопорушення. Позивач отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його особистий підпис, без жодних зауважень. Також, позивач своїм підписом підтвердив, що йому роз'яснено положення статей 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені статтею 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287- 289 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно із статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин Верховний Суд погоджується висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині. 

Відповідно до статті 352 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року підлягає скасуванню, а постанова Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року - залишенню в силі.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Дніпрі Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року скасувати.

Постанову Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді                                                                                           І.Л.Желтобрюх

                                                                                          Т.Г.Стрелець