Постанова
Іменем України
 
14 листопада 2018 року
м. Київ
 
справа № 522/22238/15-ц
провадження № 61-6679 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача | - | Пророка В. В.,
суддів: | | Висоцької В. С., Лесько А. О., Сімоненко В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач | - | ОСОБА_6,
відповідачі: | | прокуратура Одеської області,
| | Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області,
 
розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_6 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2016 року, ухвалене суддею Ільченко Н. А., та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2016 року, постановлену колегією суддів у складі: Погорєлової С. О., Сидоренко І. П., Цюри Т. В.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.                У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до прокуратура Одеської області (далі - прокуратура) та Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області (далі - ГУ ДКС в Одеській області) про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 93,27 грн та моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, завданої в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури, які в порушення статті 214 Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI не внесли до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, що були викладені нею в своїй заяві від 06 жовтня 2014 року.
 
2.                Позовна заява мотивована тим, що в результаті зазначеної неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури ОСОБА_6 вимушена була звертатися 15 жовтня 2014 року до Приморського районного суду міста Одеси за захистом своїх прав та витрачати свій час і свої кошти, в зв'язку з чим їй завдана: по-перше, моральна шкода, яка полягає у її моральних стражданнях, пов'язаних з тим, що вона не могла реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури, й вимушена була докладати додаткових зусиль для поновлення свого права та розгляду своєї заяви в порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством; по-друге, матеріальна шкода, що полягає у понесених нею транспортних витратах, пов'язаних з її явкою до суду, у загальному розмірі 93,27 грн (з яких транспортні витрати, пов'язані з її явкою до Приморського районного суду міста Одеси 15 жовтня 2014 року для подачі скарги на зазначену бездіяльність прокурора та слідчого прокуратури - 60,59 грн, та транспортні витрати, пов'язані з її явкою до Приморського районного суду міста Одеси 22 жовтня 2014 року в зв'язку з розглядом її скарги на зазначену бездіяльність прокурора та слідчого прокуратури (справа № 522/19395/14-к) - 32,68 грн).
 
3.                Також позивач вимагала стягнення понесених нею судових витрат у цій справі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
4.                Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 Задоволено частково: вирішено стягнути з прокуратури відшкодування моральної шкоди у сумі 500,00 грн шляхом списання Державною казначейською службою України бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків прокуратури Одеської області, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, та в задоволенні решти позовних вимог відмовити.
 
5.                Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 22 жовтня 2014 року у справі № 522/19395/14-к (провадження № 1-КС-522/13827/14) згадану заяву ОСОБА_6 було задоволено та зобов'язано уповноважених на те посадових осіб прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_6 від 06жовтня 2014 року за вихідним № 6769, розпочати розслідування (а.с.6).
 
6.                З урахуванням статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов'язків, - ЦК України), підтверджених обставин на які посилається позивач, суд вважає, що неправомірною бездіяльністю посадових осіб прокуратури, яка полягає у невнесенні у встановлені чинним кримінально-процесуальним законодавством України строки до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_6 від 06 жовтня 2014 року, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у її душевних стражданнях, пов'язаних з тим, що вона не могла реалізувати своє право на розгляд своєї заяви, поданої до прокуратури, а також вимушена була докладати додаткових зусиль для поновлення свого права на розгляд своєї заяви в порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством, в зв'язку з чим зверталася до суду за захистом своїх прав.
 
7.                Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, ступінь вини прокуратури у спричиненні позивачу моральної шкоди, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 500,00 грн буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам частини третьої 3 статті 23 ЦК України.
 
8.                Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з прокуратури Одеської області матеріальної шкоди у розмірі 93,27 грн суд виходить з того, що ці витрати не є матеріальною шкодою, а є витратами, пов'язаними з явкою позивача до суду. Оскільки такі витрати понесені позивачем у іншій справі, тому у даній справі, відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (далі позначення цього документу у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004), стягненню не підлягають. Якщо витрати понесені позивачем під час розгляду кримінальної справи в суді, то питання про їх відшкодування повинно вирішуватись під час ухвалення судового рішення саме у кримінальній справі.
 
9.                Пункт 2 постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова ПВССУ № 10) роз'яснює, що судові витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.
 
10.           Згідно із пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» (далі - Постанова ПВСУ № 2) у разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України 2004 за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи шляхом ухвалення додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.
 
11.           Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Вказаний закон стягнення за рахунок Державного бюджету України не передбачає.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції
 
12.           Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2016 року апеляційна скарга позивача відхилена, рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2016 року залишено без змін.
 
13.           Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 до прокуратури про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 93,27 грн ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає. Транспортні витрати позивача під час розгляду позову по цій справі, за правилами частини першої статті 85 ЦПК України 2004 несуть сторони.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
14.           У червні 2016 року ОСОБА_6 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.
 
15.           У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні її позовних вимог, ухвалити нове рішення в цій частині, задовольнивши відповідну частину позовних вимог позивача.
 
16.           Таким чином судові рішення в частині вимог про стягнення моральної шкоди в касаційному порядку не оскаржуються і судом касаційної інстанції не переглядається. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
17.           Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.
 
18.           Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
19.           Ухвалою судді ВССУ від 11 липня 2016 року позивачу поновлено строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень та визнано право бути звільненим від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
20.           07 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
21.           Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
22.           Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
23.           Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
24.           Матеріальна шкода у сумі 93,27 грн підлягає відшкодуванню відповідачем як така відповідно до статей 22, 1166, частини шостої статті 1176 ЦК України, або як судові витрати відповідно до статей 79, 88 ЦПК України 2004.
 
25.           Враховуючи, що суд задовольнив вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача, відповідач має відшкодувати позивачу відповідні 93,27 грн згідно із частиною першою статті 88 ЦПК України 2004.
 
26.           Апеляційний суд не усунув порушення, допущені судом першої інстанції, допустив аналогічні порушення та, як і суд першої інстанції, неналежним чином дослідив докази та встановив обставини справи.
 
27.           Інші доводи позивача, в тому числі ті, що вимагають переоцінки обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України.
 
(2) Позиція інших учасників справи
 
28.           У серпні 2016 року прокуратура направила до ВССУ заперечення на касаційну скаргу позивача, в якій просила її відхилити.
 
29.           Вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди в сумі 93,27 грн є необґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій правильно встановили, що ці витрати не є матеріальної шкодою в розумінні статті 22 ЦК України. Питання про відшкодування цієї суми як судових витрат повинно вирішуватись в рамках відповідної кримінальної справи, у якій такі судові витрати могли бути понесені.
 
30.           Інші доводи відповідача, в тому числі ті, що вимагають переоцінки обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
31.           Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
 
32.           Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
33.           Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
34.           Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
35.           Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
 
(1.1) Щодо оцінки судами попередніх інстанцій матеріальної вимоги позивача
 
36.           Відповідно до статті стаття 91 Кримінального процесуального кодексу Україні (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - КПК України) у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, розмір процесуальних витрат. Відповідно до частини другої стаття 91 КПК України обов'язок доказування обов'язок доказування, зокрема, даних щодо розміру процесуальних витрат покладається на сторону, що їх подає.
 
37.           Стаття 118 КПК України передбачає, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов'язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.
 
38.           Відповідно до вимог статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стаття 126 КПК України передбачає, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.
 
39.           Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша, друга та третя статті 22 ЦК України).
 
40.           Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
 
41.           Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу досудового розслідування, прокуратури, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури встановлюється законом (згідно із частинами другою, шостаю та сьомої статті 1176 ЦК України).
 
42.           Витрати в сумі 93,27 грн є процесуальними витратами, передбаченими статтею 118 КПК України, а не матеріальною шкодою, передбаченою статтями 22, 1166 та 1176 ЦК України. Тому вирішення питання про стягнення цих витрат за наявності відповідних підстав повинно здійснюватися в рамках кримінального провадження, в якому вони понесені.
 
43.           Враховуючи зазначене, касаційний суд доходить висновку, що судові рішення судів попередніх інстанцій є законним та обґрунтованими. Відсутні підстави для їх скасування. Звернення позивача до суду в рамках цієї справи про відшкодування судових витрат, понесених позивачем у іншій справі, є необґрунтованим. Якщо в рамках розгляду іншої справи на підставі законодавства у позивача виникло право на відшкодування йому судових (процесуальних) витрат у тій справі, він має звернутися до суду, який розглядав таку справу з вимогою про відшкодування судових (процесуальних) витрат відповідно до правил, встановлених законодавством для таких звернень.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
44.           Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частини перша та друга статті 410 ЦПК України).
 
45.           На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність Відхилити касаційну скаргу ОСОБА_6, залишити без змін рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2016 року.
 
(2.2) Щодо судових витрат
 
46.           Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,
 
Постановив:
 
1. Відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_6.
 
2. Залишити без змін рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської областівід 24 травня 2016 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                                      В. С. Висоцька

                                                                                                                      А. О.Лесько

                                                                                                                      В. В.Пророк

                                                                                                                      В. М. Сімоненко

                                                                                                                      І.М. Фаловська