Постанова
іменем України 
24 січня 2019 року
м. Київ
справа № 496/1318/17
провадження № 51-4672км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю: 
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 , 
прокурора                ОСОБА_5 
розглянув  у  відкритому  судовому засіданні  касаційну  скаргу  засудженого   ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Одеської області від 13 лютого 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015160250000027 за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Шахтинськ Карагандинської області Республіки Казахстан, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Біляївського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України, що потягло загибель ОСОБА_7 , та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році»( має неповнолітню дитину) ОСОБА_6 звільнений від призначеного покарання.
За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ст.291 КК України, що спричинило загибель ОСОБА_8 , на підставі п.2 ч.1 ст.284  КПК  України   ОСОБА_6 виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.
Прийняте рішення щодо процесуальних витрат, речових доказів та цивільних позовів.
Апеляційний суд Одеської області вироком від 13 лютого 2018 року вирок місцевого суду скасував та ухвалив новий вирок, згідно з яким ОСОБА_6 засуджено за ст.291 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Крім того, апеляційний суд відмовив у застосуванні щодо ОСОБА_6 акту амністії, прийняв рішення щодо процесуальних витрат, речових доказів та цивільних позовів.
Вироком суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 7 листопада 2015 року приблизно о 17 годині 20 хвилин на водній ділянці річки Дністер, де в нього впадає р. Глибокий Турунчук, в Біляївському районі Одеської області, у порушення пунктів 4.10, 8.7, 3.13.2 «Правил користування маломірними суднами на водних об`єктах в Одеській області», затверджених рішенням Одеської обласної ради № 224 від 01.11.2003 року зі змінами відповідно до рішення Одеської обласної ради № 1202 від 30.10.2014 року, у темну пору доби, при наявності на борту пасажира ОСОБА_7 , розуміючи, що він та пасажир ОСОБА_7 не одягнуті в рятувальні жилети, приступив до керування маломірним судном типу «Сарепта», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та почав рух по водній поверхні, не ввімкнувши світлові пізнавальні вогні, хоча судно було ними обладнано.
Здійснюючи подальший рух та перебуваючи о 17 годині 40 хвилин поблизу лівого берега р. Дністер у Біляївському районі Одеської області в координатах 46?23'43.18»                    №; 30?15'27.56» E, тобто знаходячись на шляху водного транспорту, який може рухатися назустріч, не враховуючи обмеження видимості плавання (темна пора доби), будучи неуважним, проявляючи злочинну самовпевненість, вибравши небезпечну швидкість руху, маючи об`єктивну можливість своєчасно помітити маломірне судно «ЮМС-500», реєстраційний номер МИК 0086 К, під керуванням судноводія ОСОБА_9 , яке рухалося зустрічним курсом, у порушення Правила 14 «Міжнародних правил запобігання зіткнення суден в морі», а також пунктів 1.2, 4.13, 4.14 «Правил користування маломірними суднами на водних об`єктах  в  Одеській  області»,   ОСОБА_6 не здійснив маневру ухилення від зіткнення (зміну курсу вправо для розходження лівими бортами) та правою передньою частиною свого судна контактував з передньою правою частиною лівого борта маломірного судна «ЮМС-500», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Внаслідок зіткнення пасажир маломірного судна «Сарепта» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.
Крім того, внаслідок зіткнення судноводій маломірного судна «ЮМС-500» ОСОБА_9 та  пасажир ОСОБА_8 випали за борт, судноводій виплив на берег, а пасажир потонув.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 375 від 16.12.2015 року при дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження:  закритий  перелом  7-8 ребер ліворуч, крововиливи лобної частини, правої кісті, голови, які спричинені в результаті зіткнення. Смерть настала в результаті утоплення у воді. Між встановленими тілесними ушкодженнями та смертю є прямий причинний зв`язок.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подає
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України, зокрема щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення. Крім того, зазначає, що вирок не підписаний одним із суддів апеляційного суду та не містить дату і місце його ухвалення. Посилається на невідповідність висновків апеляційного суду щодо його винуватості у загибелі двох людей, фактичним обставинам справи. До того ж, вважає, що суд апеляційної інстанції, ухваливши вирок, вийшов за межі апеляційних скарг, у яких прокурор та представник потерпілої ставили питання про постановлення ухвали. Також просить врахувати і те, що представник потерпілої – адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, не маючи відповідних повноважень. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав, що доводи засудженого є частково обґрунтованими. Просив скасувати вирок апеляційного суду у зв`язку з невідповідністю вимогам статей 374, 375 КПК України та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви суду
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами та принципами судочинства. Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Водночас, рішення суду має бути зрозумілим,  чітким та не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання. 
Згідно з ч. 2 ст. 420 КПК України вирок апеляційного суду - це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, що перевіряється в апеляційному порядку та повинен відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції. Суперечливість й невмотивованість висновків суду у вироку, прийняття необґрунтованого рішення є неприпустимим.
За вимогами статей 374, 420 КПК України у вироку апеляційного суду повинно бути зазначене  формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням обставин, що належать до предмета доказування у кримінальному провадженні, а саме: із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, тощо, а також докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів. 
При скасуванні виправдувального вироку як необґрунтованого і постановленні свого, обвинувального, апеляційний суд має сформулювати обвинувачення, яке визнав доведеним, обґрунтувати висновок про безпідставність виправдання, дати кримінально-правову оцінку діям винуватого, навести мотиви призначення певної міри покарання.
Однак апеляційний суд при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 ці вимоги порушив.
Так, суд першої інстанції виправдав ОСОБА_6 у частині обвинувачення у порушенні чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило загибель ОСОБА_8 .
Прокурор та представник потерпілого на вказаний вирок подали апеляційні скарги, посилаючись в них на конкретні докази, яким, на їх думку, суд першої інстанції надав неправильну оцінку при постановленні такого рішення.
Переглядаючи вирок суду в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість виправдання ОСОБА_6 та ухвалив свій вирок, мотивувавши його тим, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення підтверджене доказами, дослідженими судом першої інстанції, а також погодився із запропонованою органом досудового розслідування правовою кваліфікацію дій останнього в повному обсязі.
Проте, у порушення вищенаведених норм процесуального закону, апеляційний суд у вироку взагалі не сформулював обвинувачення, яке визнане доведеним щодо такого засудження, як це передбачено п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.
Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що апеляційний суд, надаючи іншу оцінку обставинам справи, ніж суд першої інстанції, не досліджував повторно будь-які докази. Якими саме доказами підтверджене вчинення ОСОБА_6 злочину, за який його засуджено, апеляційний суд у вироку взагалі не зазначив, а лише у повному обсязі виклав зміст вироку суду першої інстанції.
Більш того, вирок суду апеляційної інстанції, який міститься у матеріалах справи, не підписаний одним із суддів колегії, яка його ухвалила, що є грубим порушенням вимог ч.2 ст.375 КПК України. Також, всупереч положенням п.1 ч.2 ст.374 КПК України, цей вирок не містить дату та місце його ухвалення.
За таких обставин, вирок апеляційного суду не можна визнати законним, обґрунтованим та вмотивованим, адже його ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
З огляду на викладене, вирок апеляційного суду слід скасувати на підставі п.1 ч.1 ст.438 КПК України та призначити новий розгляд у цьому суді, під час якого належить виконати вказівки касаційного суду, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону ретельно перевірити викладені в апеляційних скаргах доводи й ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе судове рішення.
Оскільки суд касаційної інстанції не вправі досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, колегія суддів Верховного Суду позбавлена можливості дійти однозначного висновку щодо правильності застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність.
А тому аргументи ОСОБА_6 , зокрема, щодо невідповідності висновків апеляційного суду фактичним обставинам справи; відсутності, на його думку, прямого причинного зв`язку між порушенням ним чинних на транспорті правил та смертю ОСОБА_8 ;   суперечливості   висновків   судово-медичної  експертизи   ОСОБА_8 та неповноту судового розгляду з огляду на те, що в суді не був допитаний експерт, можуть бути перевірені під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Водночас слід зазначити, що ствердження ОСОБА_6 про те, що представник потерпілої ОСОБА_10 не мав права подавати апеляційну скаргу, є безпідставними.  Так, апеляційну скаргу ОСОБА_10 подав 15 листопада 2017 року, тоді як його право на заняття адвокатською діяльністю було зупинене до 29 вересня 2017 року.
З цих підстав касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями  434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду  Одеської  області  від  13  лютого  2018  року  щодо   ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова   Верховного   Суду   набирає   законної   сили   з   моменту   проголошення,   є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_11                                        ОСОБА_2                                      ОСОБА_3