Постанова  
Іменем  України 
 
13 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 796/136/2018
 
провадження № 61-40098ав18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати         Касаційного цивільного суду: 
Гулька Б. І. (суддя-доповідач), ЛуспеникаД. Д., Черняк Ю. В., 
 
за участю секретарів судового засідання: Верети О. А.,
 
учасники справи:
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп»;
сторони третейського розгляду: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп», ОСОБА_4;
 
розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» на ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі судді Болотова Є. В. від 20 червня     2018 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 травня 2018 року             у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором лізингу, 
В С Т А Н О В И В :
У червні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп») звернулося до апеляційного суду, як до суду першої інстанції, із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 травня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором лізингу.
Заява мотивована тим, що 02 травня 2018 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» прийнято рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість за основним зобов'язанням у розмірі 19 тис. грн та неустойку у розмірі 18 050 грн,              а всього 37 050 грн. Вказане рішення третейського суду заявником було отримано 02 травня 2018 року. Рішення не виконане. 
У зв'язку з наведеним ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» просило суд постановити ухвалу про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 травня 2018 року.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» відмовлено у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського  суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» від 02 травня        2018 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором лізингу.
Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп», суд першої інстанції, виходив із того, що 02 травня 2018 року третейським судом ухвалено рішення у справі, яка не підвідомча третейському суду, оскільки стосується спору щодо захисту прав споживача, у зв'язку з чим не може бути видано виконавчий лист на виконання рішення третейського суду, ухваленого за межами його компетенції (пункт 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди). 
Не погоджуючись із вказаною ухвалою апеляційного суду, ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» подало до Верховного Суду апеляційну        скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2018 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким заяву товариства задовольнити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув уваги на те, що на спірні правовідносини не поширюються положення Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки підставою позову є невиконання боржником умов договору. Саме ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп», яке не є споживачем, звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання боржником умов договору, а не ОСОБА_4, а тому цей спір підвідомчий третейському суду. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами           про захист прав споживачів» судам роз'яснено, що до справ про захист   прав споживачів відносяться справи, де споживач є позивачем, який просить захистити його права. Апеляційний суд м. Києва не врахував, що ОСОБА_4 будь-яких дій на захист своїх прав у третейському суді не вчиняв, а тому не є споживачем послуг і правовідносини щодо захисту прав споживачів у цьому випадку не виникають. 
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та наявні у справі матеріали, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Судом встановлено, що 20 березня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАК КОРД» та ОСОБА_4 було укладено договір про отримання товарів у системі «ПлатиПізніше» (а. с. 4).
Згідно з пунктом 12.5 вказаного договору будь-який спір, що виникає щодо цього договору, або у зв'язку з ним, крім спорів, щодо захисту прав споживачів, підлягає передачі на розгляд і остаточне вирішення до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись Регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг». Спори щодо захисту прав споживачів вирішуються в судах загальної юрисдикції згідно чинного законодавства.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Розвитку ринку фінансових послуг» у складі судді Псалом М. В. від 02 травня         2018 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість за основним зобов'язанням у розмірі        19 тис. грн та неустойку у розмірі 18 050 грн, а всього 37 050 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 тис (а. с. 5-10).
Відповідно до частини першої статті 486 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.
Підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду наведені у статті 487 ЦПК України. 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 487 ЦПК України суд відмовляє       у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.
Відповідно до пункту 14 частини першої статі 6 Закону України «Про третейські суди», у редакції Закону № 2983-VІ від 03 лютого 2011 року, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів,  у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Отже, на час укладення між товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАК КОРД» та ОСОБА_4 договору від 20 березня 2017 року про отримання товарів у системі «ПлатиПізніше» та прийняття третейським судом рішення Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг (отримання товарів у системі «ПлатиПізніше»), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору про надання послуг. 
Оскільки рішення третейського суду ухвалене після внесення змін до Закону України «Про третейські суди, а ОСОБА_4 є споживачем послуг, спір виник щодо стягнення з нього боргу за споживчим договором, тому третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 цього Закону така справа не підвідомча. 
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 04 листопада 2015 року № 6-2074 цс15 та від 11 листопада 2015 року № 6-1716 цс15.
За таких обставин апеляційний суд, як суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що справа, яку розглянув третейський суд, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, так як за своїм суб'єктним складом та характером правовідносин спір між сторонами у ній відноситься до категорії справ щодо захисту прав споживачів. 
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» залишити без задоволення.
Ухвалу апеляційного суду м. Києва у складі від 20 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Б. І. Гулько
 
                                                                                                          Д.Д. Луспеник
 
                                                                                                          Ю.В. Черняк