Постанова
Іменем України
 
30 січня 2019 року
м. Київ
 
справа № 461/9631/15-ц
провадження № 61-14857св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: комунальне підприємство «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2, ОСОБА_3,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року у складі судді: Лялюк Є. Д. та рішення апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на шпальтах газети Львівської міської ради «Ратуша», та згодом на офіційному веб-сайті мережі інтернет КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» була розміщена стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».
 
ОСОБА_1 вважав, що у цій статті наведені матеріали, які є недостовірними, образливими та порочать його честь, гідність та ділову репутацію.
 
Зокрема, недостовірною є наведена у статті інформація стосовно нібито його причетності до отримання ТОВ «Галичина» кредиту у 40 тисяч доларів США в «Альфа-банку» на момент його перебування на посаді заступника начальника УМВСУ у Львівській області, а ствердження автора статті, що він начебто посприяв оформленню кредиту, - є суцільною неправдою. Не відповідають дійсності також твердження автора статті про те, що ОСОБА_1 змушував ОСОБА_2 підписати акт введення в експлуатацію будинку по АДРЕСА_1 та пропонував йому якісь гроші. Недостовірною є викладена у другій частині статті інформація щодо причетності ОСОБА_1 до спірних цивільно-правових питань між ОСББ «Вітерець» та ОСОБА_3.
 
Позивач вказував, що ганебна, на його думку, стаття, котра була розповсюджена через газету Львівської міської ради «Ратуша» та цинічно вийшла у день поховання його батька ОСОБА_5, знаного у м. Львові освітянина й педагога із 60-річним стажем роботи у школах міста, - не має нічого спільного до реальних подій, містить безпідставні звинувачення на його адресу та принижує його родину в очах суспільства. Звертає увагу щодо назви статті: «ІНФОРМАЦІЯ_2». Кримінальний «Вітерець» генеральської родини», оскільки на побутовому рівні термін «Коза ностра» трактується як мафія та, очевидно, його у вказаному значенні застосував автор статті, говорячи про родину позивача. Таким чином, ознайомившись із зазначеною статтею, позивач був шокований і морально спустошений від викладеної неправдивої, перекрученої інформації, в якій автор не тільки наводить вигадані факти, а ще й знущається та паплюжить не тільки його порядне ім'я, а й родину ОСОБА_5 (серед якої: його мати ОСОБА_6 - вчений, юрист, педагог із більш ніж 70-річним стажем, доцент кафедри загальної теорії держави і права Львівського державного університету внутрішніх справ, автор монографії «Суверенітет в Україні: від радянської федерації - до незалежної держави»; його брат ОСОБА_7 - доктор юридичних наук, професор, викладач).
 
Позивач просив:
- визнати, що інформація, розміщена ІНФОРМАЦІЯ_1 року на шпальтах газети КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», не відповідає дійсності, принижує честі, гідності та ділову репутацію ОСОБА_1;
- зобов'язати керівництво КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» навести спростування надрукованої в газеті неправдивої інформації шляхом опублікування на тому ж місці і таким саме шрифтом спростування в місцевій газеті Львівської міської ради «Ратуша» та на офіційному сайті;
- стягнути із відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за моральну шкоду в розмірі 12 000 грн; ці кошти перерахувати на рахунок сектора медичного забезпечення головного управління МВС України у Львівській області.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 до КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди задоволено частково:
- визнано інформацію, розміщену ІНФОРМАЦІЯ_1 року на шпальтах газети КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», зокрема про те, що: «ТзОВ «Галичина» взяло кредит у 40 тисяч доларів США (на той час - 202 тис. грн) в «Альфа-банку», який для них через начальника служби безпеки цього банку пробивав ОСОБА_1 (екс-керівник УМВСу у Львівській області)»; «генерал міліції, та ще й на той час заступник начальника УМВСу у Львівській області ОСОБА_8, «впрягається» допомагати якомусь ОСББ «Вітерець»»; ОСОБА_9 та ОСОБА_10 «оформляють договір позики заднім числом»; «міліцейський генерал ОСОБА_1» «вийшов на нього ОСОБА_2 сам»; «В дружній бесіді високопосадовець розповів ОСОБА_2 про бізнес-проблеми його сім'ї, пообіцяв негайно ж виплатити всі заборгованості після того, як ОСОБА_2 підпише акт введення будинку в експлуатацію і покупці квартир розрахуються, а на ОСББ «Вітерець» надійдуть гроші, і навіть намагався дати щиросердному панові ОСОБА_2 1 тисячу доларів США, які випадково опинились у генеральській кишені» «Акт підписали, кошти прийшли, … генерал укотре зробив здивоване обличчя»; «ОСОБА_11 послала на з'ясування всіх обставин, правильно - свого чоловіка ОСОБА_1. Генерал міліції розповів, що незабаром усе буде добре, але точних термінів приходу ери добра не називав і кошти не повертав.»; «пан генерал починає усвідомлювати, що вони потрапили під серйозний прес і його дружину - бізнес-вумен можуть банально посадити. Наслідком цього прозріння стає ділова зустріч у готелі «Дністер», де було досягнуто полюбовної угоди, що в погашення боргу родина ОСОБА_1 віддає ОСОБА_10 одну квартиру в завершеному будинку на АДРЕСА_1, яку оцінюють у 205 тисяч доларів США, а ще 182 тисячі доларів США повертають готівкою. Точніше - мають повернути. До Пасхи ОСОБА_1 були змушені залагоджувати свої дивні оборудки ще й з обдуреним ОСОБА_15»; «ОСОБА_3 отримує запевнення генерала: «Ні копійки більше не отримаєш. А всі суди я і так виграю!»»; «керівництво ОСББ «Вітерець» заднім числом підробляє інвест-договори з мешканцями»; «ОСОБА_6 міліції ОСОБА_1 обіцяв обдуреному підприємцю ОСОБА_10, що все буде добре. В дружній бесіді високопосадовець розповів ОСОБА_10 про бізнес-проблеми його сім'ї, пообіцяв негайно ж виплатити всі заборгованості після того, як усі з ними розрахуються, і на ОСББ «Вітерець» надійдуть гроші, і навіть обіцяв щиросердному панові ОСОБА_3 щомісяця віддавати по 100 $ із генеральської пенсії!!!», - недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1;
- зобов'язано КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» навести спростування надрукованої в газеті «Ратуша» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року недостовірної інформації шляхом опублікування в місцевій газеті Львівської міської ради «Ратуша» та на офіційному сайті газети Ратуша спростування у спеціальній рубриці на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили;
- стягнуто солідарно із відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за моральну шкоду в розмірі 9 000 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зазначені у статті відомості не відповідають дійсності, неповні й перекручені, а тому зазначена інформація викладена неправдиво, не відповідає дійсності та є недостовірною інформацією. Застосувавши частину третю статті 277 ЦК України суд першої інстанції зробив висновок, що відповідачами не доведено, що вказані відомості про події та явища існували взагалі та що відомості про них відповідають дійсності.
 
При солідарному стягненні із відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації за моральну шкоду в розмірі 9 000 грн, суд першої інстанції виходив вважав, що матеріально-правові вимоги потерпілої особи позивача як постраждалої сторони до особи, яка розмістила недостовірні відомості, так і до осіб, які виступили авторами й первісними поширювачами інформації, стосовно спростування негативної недостовірної інформації, котра була поширена відповідачами й порушила охоронювані законом права й інтереси позивача та заподіяла йому моральну шкоду.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року в частині солідарного стягнення із відповідачів КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсації за моральну шкоду в розмірі 9 000 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію за моральну шкоду в розмірі 9 000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Рішення суду апеляційної існтанції мотивоване тим, що зазначена у статті спірна інформація не підтверджена жодними належними й допустимими доказами. Відповідачами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, жодним чином безспірно не доведено, що вказані відомості про події та явища існували взагалі та що відомості про них відповідають дійсності. Також апеляційний суд вказав, що на КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» не може бути покладений обов'язок щодо компенсації моральної шкоди, оскільки зобов'язано КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» навести спростування спірної інформації.
 
Аргументи учасників справи
 
У січні 2017 року КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилалася на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що стаття під назвою «Коза ностра родини ОСОБА_1», яка була опублікована у газеті НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, опублікована із позначенням «на правах реклами», а тому інформація, викладена у цій статті, є у сфері застосування Закону України «Про рекламу», оскільки вказана стаття ідентифікована відповідно до статті 9 Закону України «Про рекламу». Внаслідок публікування інформації «на правах реклами» у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», між позивачем та відповідачами виникли правовідносини, у яких, відповідно до визначених статтею 1 Закону України «Про рекламу» термінів, а також з огляду на надані суду докази, які долучені до матеріалів справи, відповідач КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» - є лише розповсюджувачем реклами, а відповідач ОСОБА_3, та відповідач ОСОБА_2 є рекламодавцями та виробниками реклами. Це підтверджується ствердженнями ОСОБА_2 та КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», а також доданими до матеріалів справи доказам - договір №40/15 від 21 липня 2015 року, акт №40/15 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року та затверджений текст рекламного матеріалу, який вони хотіли розмістити. У частині першій статті 26 Закону України «Про рекламу» чітко встановлено вичерпний перелік державних органів, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства України про рекламу, серед яких суд відсутній. Судом, при розгляді справи, не було ані досліджено, ані встановлено порушень, які передбачені частиною другою статті 27 Закону України «Про рекламу».
 
Перед публікацією замовленої та виготовленої ОСОБА_3 та ОСОБА_2 інформації КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» ознайомився із наданими ними документами, у тому числі рішеннями судів, а тому свій обов'язок як розповсюджувача реклами КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» виконав (тобто, перевірив на предмет наявності прямих встановлених законом заборон. Проте згідно матеріалів справи, і це підтверджується доказами, інформація, по-перше, є достовірною, по-друге, не завдала ніякої шкоди, про що свідчить, як мінімум, те, що позивач залагодив свої трудові відносини із ПАТ «Львівгаз», звідки його було звільнено ще 10 квітня 2015 року, що підтверджується ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 21 липня 2016 року у справі №466/3403/15-ц - тобто через рік після поширення інформації. Судом не встановлено, які саме слова чи словосполучення і в який спосіб ганьблять честь чи псують ділову репутацію позивача. Ряд уривків інформації, яку суд у резолютивній частині оскаржуваного рішення визнає недостовірною, насправді відповідає дійсності. 
 
Суди в оскаржених рішеннях посилаються на частину третю статті 277 ЦК України, яка виключена 27 березня 2014 року. Вважає, безпідставним посилання судів на статтю 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», оскільки позивач не є працівником банківської системи. Натомість позивач є публічною особою і його особисте життя, а також життя його родини, друзів, близьких людей є предметом суспільного інтересу, як наслідок, межа допустимої критики стосовно публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_12 надав заперечення на касаційну скаргу, в якій просить касаційну скаргу відхилити і залишити рішення апеляційного суду без змін.
 
Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки оспорювана інформація, як встановлено судами, не є рекламою, тому позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх немайнових прав щодо спростування недостовірної інформації. Вважає, що суди чітко визначили яку саме інформацію слів вважати недостовірною і яку спід спростувати. Також вказує про обґрунтованість висновків судів щодо компенсації моральної шкоди.
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у Львівській газеті «Ратуша» за НОМЕР_1 КП редакцією газети Львівської міської ради «Ратуша» опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2. Кримінальний «Вітерець» генеральської родини». Ця стаття була опублікована також на веб-сторінці офіційного сайту газети «Ратуша». Тому спірну інформацію було поширено шляхом опублікування її у пресі та поширення в мережі Інтернет.
 
У цій статті, назва та зміст котрої пов'язується із діяльністю ОСОБА_1 (екс-керівника УМВСУ у Львівській області) заначено про те, що: «ТзОВ «Галичина» … взяло кредит у 40 тисяч доларів США (на той час - 202 тис. грн.) в «Альфа-банку», який для них через начальника служби безпеки цього банку пробивав ОСОБА_1 (екс-керівник УМВСУ у Львівській області)»; «генерал міліції, та ще й на той час заступник начальника УМВСУ у Львівській області ОСОБА_8, «впрягається допомагати якомусь ОСББ «Вітерець»»; ОСОБА_9 та ОСОБА_10 «оформляють договір позики заднім числом»; «міліцейський генерал ОСОБА_1» «вийшов на нього ОСОБА_2 сам»; «В дружній бесіді високопосадовець розповів ОСОБА_2 про бізнес-проблеми його сім'ї, пообіцяв негайно ж виплатити всі заборгованості після того, як ОСОБА_2 підпише акт введення будинку в експлуатацію і покупці квартир розрахуються, а на ОСББ «Вітерець» надійдуть гроші, і навіть намагався дати щиросердному панові ОСОБА_2 1 тисячу доларів США, які випадково опинились у генеральській кишені» «Акт підписали, кошти прийшли, … генерал укотре зробив здивоване обличчя»; «ОСОБА_11 послала на з'ясування всіх обставин, правильно - свого чоловіка ОСОБА_1. Генерал міліції розповів, що незабаром усе буде добре, але точних термінів приходу ери добра не називав і кошти не повертав.»; «пан генерал починає усвідомлювати, що вони потрапили під серйозний прес і його дружину - бізнес-вумен можуть банально посадити. Наслідком цього прозріння стає ділова зустріч у готелі «Дністер», де було досягнуто полюбовної угоди, що в погашення боргу родина ОСОБА_1 віддає ОСОБА_10 одну квартиру в завершеному будинку на АДРЕСА_1, яку оцінюють у 205 тисяч доларів США, а ще 182 тисячі доларів США повертають готівкою. Точніше - мають повернути. До Пасхи. … ОСОБА_1 були змушені залагоджувати свої дивні оборудки ще й з обдуреним ОСОБА_15»; «ОСОБА_3 отримує запевнення генерала: «Ні копійки більше не отримаєш. А всі суди я і так виграю!»»; «керівництво ОСББ «Вітерець» заднім числом підробляє інвест-договори з мешканцями»; «Генерал міліції ОСОБА_1 обіцяв обдуреному підприємцю ОСОБА_10, що все буде добре. В дружній бесіді високопосадовець розповів ОСОБА_10 про бізнес-проблеми його сім'ї, пообіцяв негайно ж виплатити всі заборгованості після того, як усі з ними розрахуються, і на ОСББ «Вітерець» надійдуть гроші, і навіть обіцяв щиросердному панові ОСОБА_3 щомісяця віддавати по 100 $ із генеральської пенсії!!!».
 
При частковому задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що зазначені у статті відомості не відповідають дійсності, неповні й перекручені, а тому зазначена інформація викладена неправдиво, не відповідає дійсності та є недостовірною інформацією. Застосувавши частину третю статті 277 ЦК України суд першої інстанції також зробив висновок, що відповідачами не доведено, що вказані відомості про події та явища існували взагалі та що відомості про них відповідають дійсності. У зв'язку із цим на користь позивача із відповідачів підлягає стягненню компенсація за заподіяну моральну шкоду
 
При скасуванні рішення суду першої інстанції у частині стягнення моральної шкоди та ухваленні у цій частині нового рішення апеляційний суд вказав, що на КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» не може бути покладений обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки зобов'язано КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» навести спростування спірної інформації. Разом із тим, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що зазначена у статті спірна інформація не підтверджена жодними належними й допустимими доказами. Відповідачами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, жодним чином безспірно не доведено, що вказані відомості про події та явища існували взагалі та що відомості про них відповідають дійсності.
 
Колегія суддів не погоджується із цими висновками судів з таких підстав.
 
Згідно статті 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
 
У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
 
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
 
Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року).
 
Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш, її обов'язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов'язками та відповідальністю, інформацію та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об'єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).
 
У постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц зроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати».
 
Суди встановили, оспорювана інформація міститься у статті, назва та зміст якої пов'язується із діяльністю ОСОБА_1 (екс-керівника УМВСУ у Львівській області).
 
Крім того при визнанні інформації недостовірною суди, із посиланням на частину третю статті 277 ЦК України зробили висновок, що зазначена у статті спірна інформація не підтверджена жодними належними й допустимими доказами. Відповідачами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, жодним чином безспірно не доведено, що вказані відомості про події та явища існували взагалі та що відомості про них відповідають дійсності.
 
Проте, згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено. Відповідно частина третя статті 277 ЦК України, яка втратила чинність 19 квітня 2014 року, і не може поширюватися на спірні відносини, які виникли 23 липня 2015 року.
 
За таких обставин, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів не погоджується із висновками судів про задоволення позову.
 
Відповідно до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, то підстав для стягнення моральної шкоди немає.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідачем було сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 334,76 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 3 638 грн, а тому з позивача на користь відповідача КП «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року до закінчення касаційного розгляду. Оскільки оскаржені рішення скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову, то підстав для поновлення виконання оскаржених рішень немає.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» задовольнити.
 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року скасувати.
 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Галицького районного суду м. Львова від 08 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Редакція газети Львівської міської ради «Ратуша» 6 972,76 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                         Н. О. Антоненко
 
В. І. Журавель
 
В. М. Коротун
 
В. І. Крат