ПОСТАНОВА
Іменем України

05 грудня 2018 року 
Київ
справа №591/4489/16-а
адміністративне провадження №К/9901/22213/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В. М., 
                                                                 Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Сумського державного університету на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року (головуючий суддя - Сіренко О.І., судді - Любчич Л.В., Спаскіна О.А.) у справі 
за позовом Сумського державного університету 
до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми»
третя особа - ОСОБА_3,
про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.           30 серпня 2016 року до Зарічного районного суду м. Суми звернувся Сумський державний університет з позовом до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» про (з урахуванням уточнень) зобов'язання зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
2.          Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено.
2.1.          Зобов'язано Сумську міську раду у особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» зняти з реєстрації місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_8
3.          Задовольняючи позов, суд першої виходив з того, що у березні 2016 року ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання за кордон та працевлаштувалася на роботі, що підтверджується копією службової записки завідувача гуртожитку АДРЕСА_6 ОСОБА_4 та скрин-копіями переписки ОСОБА_3 з колишнім чоловіком. У зв'язку з цим квартира АДРЕСА_2 припинила бути місцем проживання ОСОБА_3, а тому суд зазначив, що відповідно до ст. 107 ЖК України договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 107 ЖК України ОСОБА_3 втратила право проживання у АДРЕСА_3 а тому це є підставою для зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, як особи, що втратила право користування житловим приміщенням    у відповідності до ст. 7 Закону    України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
4.          Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.
4.1.          Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10.02.2017р. по справі №591/4489/16-а скасовано.
4.2.          Ухвалено нову постанову, якою Сумському державному університету відмовлено у позові в повному обсязі.
5.          Своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався до відповідача з заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, а також відсутні дані про те, що відповідач вчиняв якісь дії чи проявив бездіяльність щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, тому колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів порушення його прав, свобод або інтересів. Також, суд зазначив, що даних про те, що позивач звертався до відповідача з рішенням про втрату ОСОБА_3 права користування квартирою чи проживання у вищезазначеній квартирі в порядку ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207, матеріали справи не містять. Доводи представника третьої особи ОСОБА_3 про те, що зазначений спір є спором про право ОСОБА_3 на проживання в АДРЕСА_4 колегія суддів визнала безпідставними, оскільки відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
6.           23 жовтня 2017 року Сумський державний університет (далі - скаржник) звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року, в якій скаржник просить скасувати зазначене судове рішення, апеляційну скаргу, підписану ОСОБА_5 залишити без розгляду, постанову Зарічного районного суду м. Суми залишити в силі.  
7.          В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що апеляційну скаргу від імені ОСОБА_3 подано ОСОБА_5, однак долучена до матеріалів скарги довіреність не містить повноважень щодо представлення інтересів довірителя у суді та оскарження судового рішення. Скаржник вважає, що апеляційний суд прийняв заяву, поновив строк на апеляційне оскарження та порушив апеляційне провадження за заявою особи, яка не мала на те повноважень. Крім того, скаржник вказує на те, що житлова площа у гуртожитку, яка зареєстрована як місце проживання ОСОБА_3 більше п'яти місяців не могла використовуватись власником цього гуртожитку, у зв'язку з чим позивач отримує збитки. Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання за межі України, остання відповідно до статті 107 Житлового кодексу України втратила право на житлову площу внаслідок розірвання договору найму з моменту виїзду. Скаржник вважає, що Законом не встановлено, що даний факт встановлюється у судовому порядку. На думку скаржника, ОСОБА_3 при виїзді за кордон не виконала обов'язку зняття з реєстрації. Скаржник вважає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, а тому мова про порушення прав ОСОБА_3 не обґрунтована, у зв'язку з чим скаржник вважає, що залучення останньої до участі у справі в якості третьої особи не відповідає вимогам статті 53 КАС України.
8.          Представником третьої особи до Суду надано заперечення на касаційну скаргу, в яких вказано на те, що видана йому довіреність відповідає вимогам діючого законодавства. Третя особа вважає, що спір у позивача виник з приводу користування житловим приміщенням - двокімнатною квартирою. Наймач - ОСОБА_3 не просив розірвати договір найму, а його вибуття як визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, має бути встановлено судовим рішенням. Таким чином, представник третьої особи просив відмовити в задоволенні касаційної скарги.
9.          Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2018 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду. 
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
10.          Судами встановлено, що 01 квітня 2008 року між позивачем - Сумським Держаним університетом та ОСОБА_6 укладено договір найму житла двокімнатної квартири АДРЕСА_5, що підтверджується копією договору найму житла.
11.          Відповідно довідки Сумського державного університету, станом на серпень 2016 року в спірній квартирі зареєстрована ОСОБА_3.
12.          У березні 2016 року ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання за кордон та працевлаштувалася на роботі, що підтверджується копією службової записки завідувача гуртожитку АДРЕСА_6 ОСОБА_4 та скрин-копіями переписки ОСОБА_3 з колишнім чоловіком.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
13.          Частина 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
14.          Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 19 ЦПК України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
15.          Стаття 17 КАС України (в редакції, чинній до 15.12.2017): юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій &?и;…&gщ;.
          Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності &?а;…&? ;.
16.          Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 19 КАС України (в редакції, чинній з 15.12.2017).
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
17.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
18.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі    статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
19.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
20.          Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
21.          Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
22.          Разом з тим участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб'єкта владних повноважень є публічно-правовим.  
23.          Зі змісту позовної заяви Сумського державного університету вбачається, що спірні правовідносини стосуються права ОСОБА_3 користування майном, а саме двокімнатною квартирою АДРЕСА_5. Позов вмотивовано тим, що ОСОБА_6 для забезпечення його сім'ї з двох осіб у гуртожитку АДРЕСА_6 у 2008 році отримав двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 Пізніше шлюб з дружиною ОСОБА_3 був розірваний, а квартиронаймач ОСОБА_6 з гуртожитку виїхав на інше місце постійного проживання. Колишня дружина ОСОБА_6 отримала право проживати в займаній квартирі. Як зазначав позивач в поданій до суду позовній заяві, в результаті зміни ОСОБА_3 постійного місця проживання Сумський державний університет не має можливості використовувати дане житло у відповідності до його цільового призначення.    
24.          Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права ОСОБА_3 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_5, вимоги ж позивача до Сумської міської ради в особі Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.
25.          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №337/2535/2017 (провадження №14-130цс18).
26.          Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
27.          Пунктом 5 ч.1 ст.349 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.
28.          Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
29.          Відповідно до ч.1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
30.          Оскільки суди помилково прийняли до свого провадження і розглянули справу з порушенням правил предметної юрисдикції, ухвалені в цій справі судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в ній.
31.          Керуючись статтями 238, 239, 341,    343,    349, 354,    356,    359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
32.          Касаційну скаргу Сумського державного університету - задовольнити частково.
33.          Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року - скасувати, а провадження у справі закрити.
34.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                           В.М. Бевзенко 
                                                                                                    В.М. Шарапа