Постанова
Іменем України 
 
22 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 445/637/16-ц
 
провадження № 61-1402св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6, яка подана представником ОСОБА_7 на рішення Золочівського районного суду Львівської області, у складі судді Сивак В. М., від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області, у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М., від 22 листопада 2017 року,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення аліментів.
Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є її онуком. Разом з цим, з 2013 року і по даний час малолітній син відповідачів проживає разом із нею і вона забезпечує дитину усім необхідним та займається його вихованням. Відповідачі, будучи батьками цієї дитини та маючи дохід, жодної участі у вихованні та утриманні дитини не приймають, добровільно відмовляються надавати кошти на потреби дитини.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання онука         ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі по 700, 00 грн на місяць з кожного, яка підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення ним повноліття. 
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 04 квітня       2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 Стягнуто із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі по 700, 00 грн, що підлягає індексації відповідно до закону, з кожного з відповідачів щомісячно, починаючи з 22 березня 2016 і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду в межах стягнення суми аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина, мають змогу надавати матеріальну допомогу та зобов'язані утримувати свою дитину.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, Вирішуючи спір, місцевий суд вірно врахував ті обставини, що малолітній внук за згодою батьків проживає з бабою, яка піклується про його фізичний і духовний розвиток, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, та такий перебуває на її утриманні та вихованні, а батьки тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо його утримання.
У грудні 2017 року представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року, а позовну заяву залишити без розгляду, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи, не врахували, що ОСОБА_4 не є опікуном чи піклувальником неповнолітнього ОСОБА_8, відповідачі по справі не позбавлені батьківських прав, а тому поданий нею в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 позову мав бути залишений без розгляду.
Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
28 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Судами встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Львівській області 14 лютого 2014 року (а.с. 7).
Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку осіб та землекористування від 09 лютого 2016 року № 33     і довідки від 09 лютого 2016 року № 34, виданих Княжівською сільською радою Золочівського району Львівської області, малолітній ОСОБА_8 проживав у період з 26 травня 2009 року по 13 листопада 2011 року та                з 09 квітня 2013 року по даний час проживає разом із ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання                     від 09 лютого 2016 року малолітній ОСОБА_8 проживає разом з бабусею, ходить до школи, дитина доглянута (а.с. 12).
Відповідно до довідки Княжівської загальноосвітньої школи І ступеня за час навчання ОСОБА_8 ні батько, ні мати не відвідували школу, не цікавились навчанням дитини. Домашні завдання з ним виконує бабуся. Батьківські збори та виховні заходи відвідує бабуся, яка і піклується про матеріальне забезпечення дитини (а.с. 16).
Згідно висновку комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 24 грудня 2014 року № 5 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків: не цікавляться життям та здоров'ям дитини, не беруть участі у вихованні сина, коштів на утримання дитини не надають (а.с. 18).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої             статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина. 
За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статей 183, 184  СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 
За положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.  
За правилами статті 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.
Отже, чинним законодавством передбачено право баби та діда на процесуальне представництво внука на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником. 
Таким чином, ОСОБА_4 (баба), з якою проживає внук, має право на подання в інтересах дитини позову до її батьків про стягнення аліментів без призначення опікуном дитини.
Встановивши, що ОСОБА_8 перебуває на повному матеріальному забезпеченні своєї бабусі - ОСОБА_4, врахувавши стан здоров'я та матеріальне становище платників аліментів, відсутність інших утриманців у відповідачів, місцевий суд, задовольняючи позов і стягуючи з відповідачів аліменти на користь позивача на утримання внука у розмірі по 700, 00 грн щомісячно, вірно виходив з того, що відповідачі зобов'язані та спроможні надавати матеріальну допомогу сину саме у такому розмірі, вважаючи цю суму обґрунтованою, достатньою та такою, що відповідає потребам дитини.
Висновок судів про наявності у відповідачів можливості надавати сину матеріальну допомогу у розмірі по 700, 00 грн щомісячно є обґрунтованим та не спростований заявником. 
Посилання заявника на те, що місцевий суд мав залишити позовну заяву без розгляду є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству  та інтересам дитини.
Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.
Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка подана представником ОСОБА_7, залишити без задоволення.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 04 квітня        2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді | Є. В. Синельников
| О. В. Білоконь
| С. Ф. Хопта