Постанова
Іменем України
14 лютого 2019 року
м. Київ
судова справа № 756/5682/16-к
провадження № 51-489км18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
засудженого                                  ОСОБА_6  (в режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 12016100050003108 від 26 березня
2016 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, уродженця м. Саратова Російської Федерації, жителя
АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 23 грудня 2002 року за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 152 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2018 року. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 4 дні обмеження волі за період із 26-го по 28 березня 2016 року.
Вирішено питання про долю речових доказів.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 26 березня 2016 року приблизно о 03:30 за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 ) в ході спільного вживання алкогольних напоїв під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків двічі вдарив ОСОБА_7 дерев`яною дошкою по голові, внаслідок чого останньому було завдано тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.
Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 19 липня 2017 року залишив без зміни вирок місцевого суду. 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду постановою від 22 березня 2018 року касаційну скаргу прокурора задовольнив частково, скасував ухвалу апеляційного суду
від 19 липня 2017 року й призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Підставою для скасування рішення стало те, що цей суд не дав належної оцінки доводам прокурора про м`якість призначеного покарання, зокрема щодо безпідставного призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу.
У результаті нового розгляду кримінального провадження Апеляційний суд
м. Києва задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок районного суду від 16 червня 2016 року в частині призначеного покарання та ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України(в редакції Закону України від 26 листопада
2015 року № 838-VIIІ) зарахував ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26-го по 28 березня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Крім того, ухвалив зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання відбуте ним покарання у виді обмеження волі за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2016 року з 31 серпня 2017 року
по 11 квітня 2018 року з розрахунку два дні обмеження волі за один день позбавлення волі. У решті вирок залишив без змін. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просить змінити вирок апеляційного суду та застосувати до нього положення статей 69, 69-1 КК України.
На думку засудженого, відбування ним двох різних видів покарань в одному кримінальному провадженні суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 19 КПК України.
Крім того, засуджений ОСОБА_6 вважає, що апеляційний суд при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі повною мірою не врахував усіх обставин кримінального провадження, даних про його особу й думки потерпілого щодо виду та розміру покарання і безпідставно ухвалив свій вирок, яким призначив покарання, явно несправедливе через суворість.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні суду касаційної інстанції засуджений ОСОБА_6 , висловивши свої доводи, просив задовольнити касаційну скаргу й пом`якшити призначене апеляційним судом покарання; прокурор вважав, що доводи засудженого в касаційній скарзі є безпідставними, а вирок апеляційного суду — законним та обґрунтованим.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, відповідно до вимог ст. 433 КПК України колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржується.
Доводи засудженого, наведені ним у касаційній скарзі, про можливість застосування до нього положень статей 69, 69-1 КК України, колегія суддів вважає безпідставними. 
Згідно з вимогами ст. 439 цього Кодексу вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
За ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Підстави для призначення більш м’якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинені злочини, визначаються ст. 69 КК України.
Згідно зі ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що при призначенні ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді обмеження волі місцевий суд урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких,обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, — щире каяття й добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди, та обставини, які обтяжують покарання, — вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.
Апеляційний суд на виконання вказівок суду касаційної інстанції, викладених у постанові касаційного суду від 22 березня 2018 року, про м`якість призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 цього Кодексу належним чином дослідив і оцінив усі обставини, що мають істотне значення, а також усебічно дослідив дані про особу винного (котрий, маючи незняту та непогашену судимість за вчинення особливо тяжкого злочину, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння) і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в мінімальній межі, встановленій санкцією закону, за яким його визнано винним, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів відповідно до вимог статей 50, 65 КК України. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що з урахуванням усіх обставин кримінального провадження в сукупності розмір визначеного апеляційним судом ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку апеляційного суду через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого через суворість не вбачає. 
На думку колегії суддів, підстави вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання є несправедливим через його суворість, відсутні.
Вирок апеляційного суду відповідає загальним вимогам до вироків.
Доводи засудженого у касаційній скарзі про можливість застосування до нього положень ст. 69-1 КК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлені у кримінальному провадженні обставини суперечать умовам застосування вказаної норми КК України.
Доводи засудженого про те, що відбування ним двох різних видів покарань в одному кримінальному провадженні суперечить положенням ст. 61 Конституції України та ч. 1 ст. 19 КПК України, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки апеляційний суд зарахував  ОСОБА_6 у строк відбування покарання відбуте ним покарання у виді обмеження волі за вироком районного суду відповідно до положень ст. 72 КК України.
Враховуючи те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів не встановила, тому касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього — без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                               ОСОБА_8