ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року 
Київ
справа №814/2069/17
адміністративне провадження №К/9901/50405/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І., суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у жовтні 2017 року подала до суду позов, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області  від 12.09.2017 № 000148 про застосування до позивача  штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6800 грн за продаж алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років, та в сумі 17   000 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийняте на підставі матеріалів перевірки Центрального ВП ГУ від 03.05.2017 № 847414, за результатами якої складено протокол від 03.05.2017 серії АА 847414 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стосовно ОСОБА_4, яка працює реалізатором у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що полягає у продажу слабоалкогольного напою неповнолітній особі. Позивач вважає, що контролюючий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, залишив поза увагою, що перевірка проведена з порушенням вимог законодавства (протокол складався у відсутності реалізатора, копія протоколу вручена не була, у протоколі не зазначено імені та по-батькові особи, яка склала протокол, не зазначено пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено рік народження покупця без посилання на будь-який документ, що посвідчує особу, не зазначено запису про відмову ОСОБА_4 від підписання протоколу. Факт продажу слабоалкогольного напою «Сидр яблучний» неповнолітній особі  не підтверджено належними доказами. Так, відсутні протокол щодо вилучення слабоалкогольного напою «Сидр яблучний», який начебто був реалізований неповнолітній особі, а також касовий чек.  Продаж слабоалкогольного напою «Сидр яблучний» не підтверджений електронними звітами з контрольно-касового апарату ЕКСЕЛЛІО ДР-25 від 03.05.2017, цей товар відсутній в асортименті позивача, що реалізується у павільйоні, що підтверджується видатковими накладними. У матеріалах перевірки не зафіксовано факту відсутності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, а навпаки додана копія ліцензії зі строком дії, що охоплений перевіркою.  

Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 02.11.2017 позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 12.09.2017 № 000148 про застосування фінансових санкцій. Присудив на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Суд першої інстанції мотивував постанову тим, що відповідач застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» шляхом складання рішення, тоді як грошове зобов'язання згідно з вимогами податкового законодавства має визначатися у податковому повідомленні-рішенні. Податковий кодекс України не передбачає права контролюючого органу приймати рішення про стягнення штрафу в іншій формі ніж форма податкового повідомлення-рішення. Відповідач, застосовуючи до позивача фінансову відповідальність за податкове правопорушення у вигляді штрафу, діяв у спосіб, що не передбачений Податковим кодексом України. 

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 28.02.2018 залишив постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 без змін, при цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що контролюючий орган не надав доказів, на підставі яких можливо було б установити, який саме напій реалізував продавець магазину позивача та який процент алкоголю містить цей напій. 

Головне управління ДФС у Миколаївській області подало до суду касаційної інстанції касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що суб'єкти господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, зобов'язані неухильно дотримуватися визначених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» правил і, у разі їх порушення, нести визначену цим Законом відповідальність. Контролюючий орган встановив факт реалізації алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років, та без наявності ліцензії на здійснення такої діяльності. Застосування штрафних (фінансових) санкцій за такі порушення є правомірним і складення контролюючим органом рішення, а не податкового повідомлення-рішення, не є підставою для його скасування.  

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Бившевої Л.І. ухвалою від 12.11.2018 прийняв до провадження касаційну скаргу та призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 13.11.2018.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке. 

Суди попередніх інстанцій встановили такі обставини.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серія від 18.05.2012 позивач здійснює роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах. 

Головному управлінню ДФС у Миколаївській області від Центрального відділу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області 21.08.2017 надійшли документи: протокол про адміністративне правопорушення, що був складений старшим інспектором ЮП Центрального ВП 03.05.2017, згідно з яким ОСОБА_4, яка працює реалізатором в павільйоні, що належить позивачу, 03.05.2017 реалізувала неповнолітній особі ОСОБА_7 пляшку слабоалкогольного напою «Сидр яблучний»; пояснення ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від 03.05.2017, які підтвердили факт відмови ОСОБА_4 від підпису протоколу про адміністративне правопорушення; пояснення ОСОБА_7 від 03.05.2017 про факт продажу йому ОСОБА_4 пляшки слабоалкогольного напою та факт невидачі йому фіскального чеку; постанова адміністративної комісії Інгульського району від 23.05.2017 № 145 про накладання на ОСОБА_4 на підставі частини другої статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення за продаж слабоалкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років, адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 600 грн.; рапорт старшого інспектора ЮП ППД Центрального   ВП.

На підставі цих документів відповідач прийняв оскаржуване рішення від 12.09.2017 № 000148 про застосування до позивача фінансових санкцій у виді штрафу в сумі 23   800 грн,  з яких 6 800 грн застосовано на підставі абзацу 10 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за продаж алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років, та 17 000 грн - на підставі абзацу 5 частини другої статті 17 цього Закону за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії. 

Позивач має ліцензію № 143534, видану 14.07.2016 на роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом) у павільйоні за адресою, за якою позивач здійснює господарську діяльність. 

Суд касаційної інстанції зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що складання контролюючим органом рішення про застосування до суб'єкта господарювання штрафних (фінансових) санкцій за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не у формі податкового повідомлення-рішення, як того вимагає Податковий кодекс України, є достатньою підставою для визнання такого рішення протиправним. 

Системний аналіз положень підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14, пункту 58.2 статті 58 Податкового кодексу України свідчить, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган. Поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи, в т.ч. і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Враховуючи наведене, у зв'язку з порушенням суб'єктом господарювання вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», контролюючий орган повинен складати та надсилати (вручати) такому суб'єкту господарювання податкове повідомлення-рішення за штрафними (фінансовими) санкціями за формою «С», визначеною згідно з додатком 11 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015  № 1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254.

Водночас складання контролюючим органом рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій не за вказаною формою податкового повідомлення-рішення не може бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови якщо суб'єкт господарювання вчинив порушення вимог неподаткового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України. Дія цього Закону не поширюється на роздрібну торгівлю винами столовими, виробництво і торгівлю пивом, крім випадків, передбачених цим Законом, а також на виробництво вин виноградних і плодово-ягідних, наливок і настоянок, виготовлених громадянами в домашніх умовах для власного споживання.

У статті 1 цього Закону визначено, що: алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД; слабоалкогольні напої - алкогольні напої з вмістом етилового спирту від 0,5 до 8,5 відсотка об'ємних одиниць та екстрактивних речовин не більш як 14,0 г на 100 см 3, виготовлені на основі водно-спиртової суміші з використанням інгредієнтів, напівфабрикатів та консервантів, насичені чи ненасичені діоксидом вуглецю.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 153 цього Закону забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.

Положеннями частин четвертої - п'ятої статті 153 цього Закону встановлено, що продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів такій особі забороняється.

У частині другій статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)  за порушення вимог статті 153 цього Закону законодавець передбачив застосування до суб'єкта господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 6800 грн.

Відповідно до статті 1 цього Закону ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 15 цього Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

У абзаці п'ятому частини другої статті 17 цього Закону визначено, що у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) до суб'єкта господарювання застосовується штраф в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Таким чином, Закон забороняє здійснювати продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років, а також здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями (крім столових вин) за відсутності відповідної ліцензії. У разі здійснення зазначеної діяльності до суб'єкта господарювання застосовується відповідна відповідальність. 

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінив матеріали, що направлені Центральним відділом ГУНП в Миколаївській області до відповідача, як такі, на підставі яких неможливо встановити, який саме напій був реалізований продавцем магазину позивача та який процент алкоголю містить цей напій. Так, суд зазначив, що ані протокол про адміністративне правопорушення, ані постанова про накладення на продавця штрафу та пояснення неповнолітньої особи, не містять опису товару, що був реалізований неповнолітньому. Відповідач під час розгляду справи також не надав доказів, які б підтверджували, який саме напій був реалізований та чи містив реалізований напій алкоголь. Отже, суд апеляційної інстанції вказав, що відповідач не довів належними і допустимими доказами факту продажу алкогольного напою продавцем магазину позивача неповнолітній особі та відсутності у позивача ліцензії на продаж такого алкогольного напою. 

Відповідач в касаційній скарзі не наводить доводів, які б свідчили про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив певні зібрані у справі докази, які б дозволяли встановити, що реалізований товар є алкогольним чи слабоалкогольним напоєм, що б призвело до неправильного вирішення справи. 

Разом з тим суд касаційної інстанції, з огляду на положення статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права і не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів на іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права до встановлених ним на підставі досліджених та оцінених доказів обставин. 

Доводи, наведені в касаційній скарзі, є ідентичними доводам, якими контролюючий орган обґрунтовував свою позицію щодо правомірності оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції, та є такими, що не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, зробленого в результаті оцінки цим судом доказів у справі. 

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 - без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду