Постанова
Іменем України                                          
 
16 січня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 756/3548/16-ц
 
провадження № 61-43152св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,           Штелик С.П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідачі: ОСОБА_5, Прокуратура міста Києва,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану в її інтересах представником ОСОБА_6, на постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Левенця Б. Б., Пікуль А. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, Прокуратури міста Києва про поділ майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона з 09 березня 1993 року перебуває з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, під час якого у спільну власність сторонами було набуто майно, джерелами набуття якого слугувала спільна праця та спільні кошти подружжя.
У 2011 році в кабінеті відповідача в межах розслідування кримінального провадження № 55-3532 (на даний час № 420121100000000358) та в подальшому виділеного в кримінальне провадження за                                                № 42014100000000107) було проведено обшук та вилучено грошові кошти в сумі 550 000,00 дол. США та 250 000 євро, які мали бути використані на погашення зобов'язань подружжя за кредитним договором від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10 та договором поруки від 29 вересня 2010 року                   № 12/172-П-10.
Крім того, у січні 2017 року їй стало відомо, що ОСОБА_5 отримав у власність від ПАТ «Банк Столиця» за кредитним договором від 29 вересня 2010 року               № 12/172-к грошові кошти у розмірі 53 960 000,00 грн та вважає, що вказані кошти є доходом подружжя.
У зв'язку з наведеним,змінивши предмет позову, просила суд визнати за нею право власності:
на 1/2 частину грошових коштів 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, які були вилучені у відповідача ОСОБА_5 під час проведення обшуку від                         10 травня 2011 року;
на 1/2 частину грошових коштів від 53 960 000,00 грн, отриманих ОСОБА_5 від ПАТ «Банк Столиця» для погашення кредиту за кредитним договором від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10, що становить 26 980 000 грн;
стягнути з ОСОБА_5 на її користь 1/2 частину грошових коштів від                  550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, які були вилучені у нього під час проведення обшуку від 10 травня 2011 року;
стягнути з ОСОБА_5 на її користь грошові кошти в сумі 26 980 000,00 грн.
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину грошових коштів в сумі 275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро, які були вилучені у ОСОБА_5 під час проведення обшуку 10 травня 2011 року.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину грошових коштів від суми 53 960 000,00 грн, отриманих ОСОБА_5 від ПАТ «Банк Столиця» для погашення кредиту за кредитним договором від 29 вересня 2010 року                       № 12/172-К-10, що становить 26 980 000,00 грн.
Вирішено питання судових витрат.
 
Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року заяву представників позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 та  ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частину грошових коштів від 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, які були вилучені у ОСОБА_5 під час проведення обшуку від 10 травня 2011 року;
стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі             26 980 000,00 грн.
 
Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції мотивовані тим, що кошти, вилучені у 2011 році в кабінеті відповідача ОСОБА_5, мали бути використані на погашення зобов'язання подружжя за кредитним договором від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10 та за договором поруки від                             29 вересня 2010 року № 12/172/П/10 і позивач ОСОБА_4 як поручитель виконувала зобов'язання перед банком у повному обсязі, про що свідчить довідка банку ПАТ «КБ «СОЮЗ» від 02 серпня 2016 року № 12/02/01БТ про відсутність заборгованості. З угод про надання безвідсоткових фінансових допомог та додаткових угод до них вбачається лише намір відповідача отримати таку допомогу, проте доказів про фактичне отримання такої допомоги стороною відповідача не надано.
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 13 квітня 2018 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі                13 215,00 грн.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірні матеріальні цінності не можуть вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки вони є особистою власністю відповідача, а висновки суду першої інстанції щодо недоведеності факту отримання ОСОБА_5 грошових коштів за угодами про надання ОСОБА_5 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, є безпідставними.
Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що спірні валютні цінності були придбані за спільні грошові кошти або зароблені спільною працею подружжя.
 
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, адвокат ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що відповідач не надав жодних доказів про зарахування будь-яких коштів на його розрахунковий рахунок, відкритий в ПАТ «Банк Столиця» (в якому діяла тимчасова адміністрація), за договорами про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, укладеними між ОСОБА_5 та ПрАТ «Київміськбуд-1». Крім того, 27 грудня 2012 року ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі № 2011-44/18931-2012 про банкрутство боржника ПрАТ «Київміськбуд-1». Тому висновки апеляційного суду про наявність у відповідача заборгованості перед цим товариством, та те, що зазначені кошти є його особистими, помилкові.
Також судом не враховано, що навіть якщо брати до уваги, що таку безвідсоткову фінансову допомогу відповідач отримав, то ця сума відповідно до курсу долара на той час є недостатньою придбання 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро.
 
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Судами установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з               09 березня 1993 року (т. 1 а. с. 6).
 
Під час шлюбу сторонами було набуто рухоме та нерухоме майно.
 
Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).
 
Суд першої інстанції, посилаючись на довідку банку ПАТ «КБ «СОЮЗ» від                      02 серпня 2016 року № 12/02/01БТ про відсутність заборгованості                            (т. 2 а. с. 152), виходив із того, що ОСОБА_4 як поручитель виконувала зобов'язання за кредитним договором від 29 вересня 2010 року                             № 12/172-К-10 та за договором поруки № 12/172/П-10. Оскільки кошти, вилучені у 2011 році в кабінеті відповідача мали бути використані на погашення цих зобов'язань подружжя, то вони є спільним сумісним майном подружжя.
 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 16 серпня 2011 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Столиця» до ПАТ «КБ «СОЮЗ», третя особа - фізична особа ОСОБА_5, про стягнення 53 960 000,00 грн відмовлено (т. 2 а. с. 5-33).
 
Вказаним рішенням встановлено, що кредит за договором від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10 був погашений наступним чином.
 
Зі змісту договору від 27 вересня 2010 року № 24 про відкриття та ведення кореспондентського рахунку в гривні банка-резидента України (пункт 1.2.) вбачається, що банк, а саме ПАТ «КБ «СОЮЗ», відкриває кореспонденту, тобто ПАТ «Банк Столиця», кореспондентський рахунок типу «ЛОРО» в українських гривнях НОМЕР_3 (в подальшому іменується «Рахунок») (т. 2 а. с. 12).
 
З кредитного договору від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10, укладеного між ПАТ «КБ «СОЮЗ» та ОСОБА_5, вбачається що ОСОБА_5 був відкритий рахунок для обліку кредиту НОМЕР_2 (т. 2 а. с. 25-28).
 
12 жовтня 2010 року ОСОБА_5 було перераховано на адресу ПАТ «КБ «СОЮЗ» грошові кошти в сумі 40 000,00 грн (т. 2 а. с. 23).
 
Відповідно до платіжного доручення від 16 листопада 2010 року № 1                       ПАТ «Банк Столиця» перерахував саме з рахунку НОМЕР_3 на картковий рахунок ОСОБА_5 НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 53 960 000,00 грн з призначенням платежу: погашення кредиту за кредитним договором від                  29 вересня 2010 року № 12/172-К-10 без ПДВ (т. 2 а. с. 22).
 
Згідно з довідкою ПАТ «КБ «СОЮЗ» від 08 листопада 2016 року за                                № 12/02/01-БТ кредитний договір від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10 закрито 16 листопада 2010 року у зв'язку із повним виконанням сторонами зобов'язань (т. 1 а. с. 239).
 
На підтвердження своїх доводів щодо відсутності у ОСОБА_5 заборгованості також і перед ПАТ «Банк Столиця» представником відповідача була надана відповідь з Національного Банку України від 30 січня 2018 року за                               № 20-0010/5789, згідно якої відповідно до наданого ліквідатором Звіту про вжиті заходи у січні 2016 року щодо проведення процедури ліквідації ПАТ «Банк Столиця» загальний обсяг активів ПАТ «Банк Столиця» за станом на            01 лютого 2016 року становить 7 135,30 грн. При цьому, заборгованість за кредитами, наданими фізичним особам, у складі активів ПАТ «Банк Столиця» відсутня.
 
Таким чином, встановивши та врахувавши наведені обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що не підлягають поділу як спільне сумісне набуте в шлюбі майно - грошові кошти, які були перераховані ПАТ «Банк Столиця» на картковий рахунок ОСОБА_5, та використані у 2010 році на погашення зобов'язань за кредитним договором від 29 вересня 2010 року в сумі 53 960 000,00 грн.
 
Разом з цим, не відповідає встановленим судами обставинам справи та нормам матеріального права висновок апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення 1/2 частини грошових коштів - 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, які були вилучені у                    ОСОБА_5 під час проведення обшуку від 10 травня 2011 року, з таких підстав. 
 
10 травня 2011 року під час обшуку в кабінеті відповідача ОСОБА_5 начальником СВ ПМ ДПІ у Оболонському районі м. Києва Нестеренко Т. М. було вилучено грошові кошти, а саме: 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, в межах розслідування кримінального провадження № 55-3532 (на даний час № 420121100000000358) та в подальшому виділено в кримінальне провадження за № 42014100000000107) (т. 1 а. с. 100-107).
 
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від                      09 березня 2016 року скаргу ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого третього СВ СУ прокуратури міста Києва у рамках кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100000000107, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 КПК України задоволено.
Зобов'язано слідчих третього СВ СУ прокуратури міста Києва, які входять до групи слідчих у рамках кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42014100000000107, повернути вилучені під час обшуку 10 травня 2011 року у кабінеті НОМЕР_5 Президента корпорації «Столиця» ОСОБА_5 майно, а саме: 500 000,00 дол. США та 250 000,00 євро.
 
Згідно з довідкою, наданою прокуратурою міста Києва від 30 листопада                 2016 року № 18-165, відділом фінансування та бухгалтерського обліку                       31 березня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2016 року повернуто грошові кошти ОСОБА_12 (на підставі довіреності від 10 жовтня 2013 року, виданої ОСОБА_5.) у сумі: 549 800,00 дол. США, конверт з грошовими коштами у сумі 200 дол. США та 250 000,00 євро (т. 2 а. с. 58).
 
Позивач стверджувала, що вилучені у ОСОБА_5 у травні 2011 року валютні цінності в сумі 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро є спільним сумісним майном подружжя.
 
Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від     24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
 
Таким чином тягар доказування, що кошти, вилучені під час обшуку у відповідача, є його особистими, покладається на ОСОБА_5
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/2 частину вилучених у ОСОБА_5 під час обшуку грошових коштів та їх стягнення, суд першої інстанції виходив з того, що ці кошти підлягали використанню на погашення кредитних зобов'язань за кредитним договором від 29 вересня 2010 року № 12/172-К-10, та вважав недостовірними докази про одержання ОСОБА_5 безвідсоткової поворотної фінансової допомоги - договори від 26 жовтня 2010 року на суму 5 252 600,00 грн та від 26 квітня 2011 року на суму 1 203 360,00 грн, укладені між ОСОБА_5 та ПрАТ «Київміськбуд-1».
 
При цьому суд не звернув уваги, що ймовірна мета використання цих коштів не має вирішального правового значення, оскільки право спільної сумісної власності подружжя на вилучені під час обшуку кошти презюмується. 
 
Однак, суд першої інстанції дав вірну правову оцінку наданим ОСОБА_5 на спростування цієї презумпції договорам безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 26 жовтня 2010 року на суму 5 252 600,00 грн та від 26 квітня 2011 року на суму 1 203 360,00 грн, укладеним між ОСОБА_5 та ПрАТ «Київміськбуд-1».
 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,                    16 липня 2010 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «Київміськбуд-1» було укладено угоду про безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, з додатковими угодами до неї, згідно якої відповідач отримав грошові кошти в сумі                   36 579 986,54 грн та згідно угоди від 08 грудня 2010 року ОСОБА_5 отримав кошти у розмірі 809 871,00 грн, з метою надання допомоги під будівництво нерухомості (т. 1 а. с. 157-159).
 
У пункті 6.3 цього договору визначено,що даний договір вступає в силу з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок позичальника та діє до повного виконання, але не пізніше терміну повернення 15 липня 2011 року. 
 
При цьому, серед реквізитів сторін ОСОБА_5 номер рахунку позичальника в договорі зазначений відкритий відповідачу в ПАТ «Банк Столиця»                                  НОМЕР_6.
 
22 липня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 16 липня 2010 року зі змісту пункту 1 якої вбачається, що пункт 6.3 статті 6 «Інші умови договору» викладений в іншій редакції, а саме: «даний договір вступає в силу з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок «Позичальника» та діє до повного повернення безвідсоткової, поворотної фінансової допомоги в сумі 33'029'526,54 грн в строк не пізніше 15 липня 2012 року» (т. 1 а. с. 159). 
 
Тобто, після спливу терміну повернення 15 липня 2011 року за основним договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від                16 липня 2010 року, через тиждень на суму меншу на 3 550 460,00 грн, було укладено додаткову угоду.
 
26 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» укладено угоду про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, з подальшими додатковими угодами, відповідно до умов якої відповідачу було надано грошові кошти на суму 5 252 600,00 грн на власні потреби                        (т. 1 а. с. 164-165).
 
На підставі додаткової угоди від 31 грудня 2011 року № 1 до угоди про надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги б/н від 26 жовтня 2010 року, строк повернення допомоги було змінено до 31 грудня 2010 року, а ще пізніше, на підставі додаткової угоди від 28 грудня 2012 року № 2, підписаної повіреною ОСОБА_12, без зазначення її повноважень, строк повернення допомоги змінено до 28 грудня 2013 року (т. 1 а. с. 166, 167).
 
При цьому, серед реквізитів сторін ОСОБА_5 номер рахунку позичальника в договорі зазначений відкритий відповідачу в ПАТ «Банк Столиця»                                  НОМЕР_6.
 
Також матеріали справи містять угоду безвідсоткової зворотної фінансової допомоги від 08 грудня 2010 року, укладену між ОСОБА_5 та ПрАТ «Київміськбуд-1», та додаткові угоди до неї від 06 грудня 2011 року № 1 та від 07 грудня 2012 року, зі змісту яких вбачається, що розмір допомоги визначений в сумі 809 871,00 грн, з цільовим призначенням -під будівництво нерухомості, надається позичальнику в порядку, передбаченому пунктом                 4.1 даної угоди, тобто протягом 15-х банківських днів з моменту підписання даної угоди, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок                 ОСОБА_5, зі строком повернення - 07 грудня 2011 року, з 06 грудня                 2011 року зі строком повернення - 07 грудня 2012 року, а з 07 грудня                  2012 року зі строком повернення - 07 грудня 2013 року (т. 1 а. с. 160-163).
 
Серед реквізитів сторін ОСОБА_5 номер рахунку в угоді від 08 грудня                  2010 року, як і в додаткових угодах до неї, також зазначений відкритий відповідачу в ПАТ «Банк Столиця» рахунок НОМЕР_6.
 
26 квітня 2011 року між ОСОБА_5 та ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» укладено угоду безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, згідно з якою відповідачу було надано кошти у розмірі 1 203 360,00 грн для власних потреб з строком повернення - 26 квітня 2012 року (т. 1 а .с. 168-169).
 
Додатковою угодою від 26 квітня 2012 року № 1 до основної угоди від                       26 квітня 2011 року строк повернення допомоги змінено до 26 квітня                 2013 року (т. 1 а. с. 170).
 
При цьому, серед реквізитів сторін ОСОБА_5 номер рахунку позичальника в договорі зазначений відкритий відповідачу в ПАТ «Банк Столиця»                                  НОМЕР_6.
 
У листі ПрАТ «Київміськбуд-1» від 26 серпня 2016 року № 129 зазначено, що за даними бухгалтерського обліку товариства заборгованість ОСОБА_5 перед ПрАТ «Київміськбуд-1» за договором від 16 липня 2010 року станом на                     26 серпня 2016 року складає 32 897 996,95 грн, а за договором від 08 грудня 2010 року заборгованість складає 809 871,00 грн (т. 1 а. с. 203).
 
Згідно з довідкою ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» від 09 вересня 2016 року № 97 станом на 06 вересня 2016 року заборгованість ОСОБА_5 перед ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» за договором від 26 жовтня 2010 року складає                                      4 531 930,00 грн, а за договором від 26 квітня 2011 року складає                   1 203 360,00 грн (т. 1 а. с. 204).
 
Разом з цим, доказів перерахування будь-яких коштів на розрахунковий рахунок ОСОБА_5, зазначений в перелічених вище угодах безвідсоткової поворотної фінансової допомоги, як і в додаткових угодах до них, представниками відповідача не надано.
 
Вірно надавши оцінку змісту зазначених договорів та наявним у справі доказам про рух коштів на рахунках ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені докази свідчили про намір отримання такої допомоги, а докази про фактичне отримання такої допомоги у встановленому цими правочинами порядку відповідачем не надано.  

Таким чином, не можна погодитися з висновком апеляційного суду, що відповідачем за кошти, отримані за договорами поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 26 жовтня 2010 року на суму 5 252 600,00 грн та від 26 квітня 2011 року на суму 1 203 360,00 грн, укладеного між ОСОБА_5 та ПрАТ «Київміськбуд-1», були придбані валютні цінності в розмірі 500 000,00 дол. США та 250 000,00 євро, оскільки такий ґрунтується на припущенні, не підтверджений належними і допустимими доказами, і тягар доказування цієї обставини покладається на відповідача. Разом з тим, висновок суду першої інстанції щодо зазначених обставин, є вірним.
 
Відповідно також є помилковим висновок апеляційного суду, що позивачем не надано доказів того, що вказані валютні цінності були придбані за спільні грошові кошти або зароблені спільною працею подружжя, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію спільної сумісної власності на валютні цінності в розмірі 500 000,00 дол. США та 250 000,00 євро.
 
Апеляційний суд на зазначені норми матеріального права та обставини справи уваги не звернув і дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини грошових коштів в сумі 275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро.
Разом з цим, не підлягає залишенню в силі в цій частині й рішення суду першої інстанції, оскільки, повно встановивши обставини справи в цій частині, судом безпідставно задоволено позовні вимоги про визнання права власності на 1/2 частину грошових коштів в сумі 275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро та одночасно стягнуто ці кошти з відповідача на користь позивача. Судом не враховано ту обставину, що зазначені кошти 31 березня 2016 року були повернуті прокуратурою міста Києва ОСОБА_12, яка діяла на підставі довіреності від 10 жовтня 2013 року, виданої ОСОБА_5                                       (а. с. 49-51, 58, 65-66), тому визнання права власності на кошти, які не є наявними у подружжя на час розгляду справи, за фактичних обставин, встановлених у цій справі, не призведе до належного захисту порушених прав позивача.
 
За таких обставин належним способом захисту права ОСОБА_4 є задоволення її позовних вимог про стягнення на її користь 1/2 частини зазначених коштів з відповідача ОСОБА_5 в сумі 275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро.
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судове рішення апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини грошових коштів від 550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро.
 
Відповідно до положень підпунктів б, в пункту 4 частини першої                            статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення, та у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, то сплачені судові витрати у зв'язку з розглядом справи у суді першої та касаційної інстанцій підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог: 6 890,00 грн - за подання позовної заяви, 13 780,00 грн - касаційної скарги, всього 20 670, 00 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану в її інтересах представником ОСОБА_6, задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 1/2 частини грошових коштів від                     550 000,00 дол. США та 250 000,00 євро скасувати.
 
Позовні вимоги ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) про стягнення на її користь з ОСОБА_5 1/2 частини грошових коштів від                     550 000,00 дол. США та 250 000,00 єврозадовольнити.
 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) грошові кошти в сумі 275 000,00 дол. США та                  125 000,00 євро.
 
В решті постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2018 року залишити без змін.
 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 20 670, 00 грн судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у судах першої та касаційної інстанцій. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді | В. С. Висоцька   А. О. Лесько   С. Ю. Мартєв   В. М. Сімоненко   С. П. Штелик