Постанова
Іменем України
 
19 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 199/568/17
 
провадження № 61-34572св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства«Дніпрогаз» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року у складі судді Скрипник О. Г. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю., 

ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») про зобов'язання вчинити дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2016 року вони подали до         ПАТ «Дніпрогаз» запит про надання їм інформації з приводу наданих послуг із газопостачання за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року,          а саме: місяць та рік надання послуги, назва кожної наданої послуги, тариф кожної наданої послуги, об'єм кожної наданої послуги, вартість кожної наданої послуги, сума грошей, яка була нарахована остаточно до сплати.
Вказували, що відповіді на свій запит не отримали, тому ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили суд зобов'язати ПАТ «Дніпрогаз» надати їм повну і достовірну інформацію на запит, згідно з питань, зазначених у зверненні      від 27 грудня 2016 року.
 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено.
Зобов'язано публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» (далі - ПАТ «Дніпрогаз») надати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 достовірну інформацію за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року відповідно до заяви, направленої ОСОБА_1 до ПАТ «Дніпрогаз» 27 грудня 2016 року за             вх. № 3Г-2354 року.
Стягнуто з ПАТ «Дніпрогаз» на користь держави судовий збір у розмірі  640,00 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачі є споживачем послуг ПАТ «Дніпрогаз», тому вони відповідно до статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» мають право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Оскільки відповідач не надав позивачам повної і достовірної інформації про надання послуг газопостачання, то їх позов підлягає задоволенню.
 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня           2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дніпрогаз» відхилено. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що встановивши, що відповідач на звернення позивачів не надав повної і достовірної інформації з приводу надання послуг із газопостачання, на яку позивачі відповідно до статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» мають право, чим порушив вимоги статей 1, 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дніпрогаз», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відмовити.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у зв'язку з анулюванням постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 25 травня 2015 року № 1587 ліцензії ПАТ «Дніпрогаз» на право провадження господарської діяльності з постачання газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом усім категоріям споживачів, з 01 липня 2015 року товариством було припинено діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу. ПАТ «Дніпрогаз» є оператором газорозподільної системи та здійснює виключно розподіл природного газу. Розпорядником запитуваної позивачами інформації є інша юридична особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут»), яке з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу. Таким чином, належним відповідачем у цій справі є ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», а не ПАТ «Дніпрогаз».
 
У грудні 2017 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 подали відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
 
Судом установлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є споживачами послуг ПАТ «Дніпрогаз», що підтверджується договором про надання населенню послуг з газопостачання від 28 квітня 2000 року. 
 
27 грудня 2016 року ОСОБА_1 направив до ПАТ «Дніпрогаз» звернення із запитом про надання інформації з приводу наданих послуг із газопостачання за період з 01 липня 2016 року по 01 січня 2017 року, а саме: місяць та рік надання послуги; назва кожної наданої послуги; тариф кожної наданої послуги; об'єм кожної наданої послуги; вартість кожної наданої послуги; сума грошей, яка була нарахована остаточно до сплати.
 
Листом від 17 січня 2017 року ПАТ «Дніпрогаз» повідомило позивачів, що їх звернення розглянуто та у зв'язку з розділенням функцій з постачання і розподілу природного газу, ПАТ «Дніпрогаз» здійснює облік газу, технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв. Разом з тим, порушене у зверненні питання відноситься до компетенції ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». 
 
Вказуючи, що вони як споживачі мають право на отримання інформації з приводу послуг, що їм надаються, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із цим позовом.
 
У частині першій статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках 
 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб'єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями послуг з постачання та розподілу природного газу є: постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об'єкти газоспоживання споживача.
 
З указаного вбачається, що ПАТ «Дніпрогаз» якгазопостачальне підприємство, яке надає послуги з розподілу (транспортування) природного газу розподільними газопроводами, технічного обслуговування газопроводів, газового обладнання та внутрішньобудинкових систем газопостачаня, в тому числі виконання аварійних заявок на території здійснення ліцензійної діяльності з розподілу природного газу в порядку, встановленому чинним законодавством, відповідно до положень статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з постачання та розподілу природного газу. Таким чином, доводи касаційної скарги, що ПАТ «Дніпрогаз» не є виконавцем послуг з постачання та розподілу природного газу є безпідставними.
 
Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач, зокрема, має право без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості;
 
Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.
 
Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.
 
Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Таким чином, встановивши, що відповідач на звернення позивачів не надав повної і достовірної інформації з приводу надання послуг із газопостачання, на яку позивачі відповідно до статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» мають право, чим порушив вимоги статей 1, 4 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 При цьому, відповідач у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти задоволення позову, зокрема, щодо того, що ПАТ «Дніпрогаз» не є розпорядником запитуваної інформації.
 
Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства«Дніпрогаз» залишити без задоволення.
 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська       від 21 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   Б. І. Гулько   Є. В. Синельников   С. Ф. Хопта   Ю. В. Черняк