Постанова
Іменем України                                          
 
06 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 320/7626/15-ц
провадження № 61-12546св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивачі - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко Марина Геннадіївна, Мелітопольська міська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року у складі судді Пономаренко Л. Е. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,
 
ВСТАНОВИВ
 
Короткий зміст позовних вимог 
1.         У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до - ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко Марина Геннадіївна, Мелітопольська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності, визнання заповіту недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
2.         Позовна заява мотивована тим, що 18 червня 2000 року його батько  ОСОБА_4 склав нотаріально посвідчений заповіт на ім'я свого сина ОСОБА_2, яким заповів останньому все належне йому майно, у тому числі частину житлового будинку АДРЕСА_1 
3.         ІНФОРМАЦІЯ_1 року його батько ОСОБА_4 помер.
4.         Спадкоємцями за законом після ОСОБА_4 є його сини: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
5.         Позивач зазначав, що після смерті батька він фактично вступив у володіння спадковим майном, однак у встановленому законом порядку не оформив своїх спадкових прав. 
6.         У момент складання заповіту ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, у зв'язку із чим заповіт має бути визнаний недійсним.  
7.         Крім того, позивач просив:
7.1. визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 14 січня 2005 року ОСОБА_2, згідно з яким він у порядку спадкування після ОСОБА_4 набув право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1
7.2. визнати ОСОБА_1, таким, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_4;
7.3. визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
8.         Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у позові. 
9.         Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_4 не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними в момент складання заповіту.  Оскільки позовні вимоги є недоведеними, підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності, про які заявляв відповідач, відсутні. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
10.    Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року залишено без змін. 
11.    Ухвала суду апеляційної  інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції та висновків, викладених у рішенні цього суду, не спростовують.
 
Короткий зміст касаційної скарги
12.    У червні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та залишити його позовну заяву без розгляду. 
13.    Касаційна скарга мотивована тим, що 29 березня 2017 року він подав до суду апеляційної інстанції клопотання про залишення його позовної заяви без розгляду. Однак апеляційний суд у порушення пункту 5 частини першої статті 207, статті 310 ЦПК України 2004 року клопотання позивача про залишення його позову без розгляду не вирішив та постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін. 
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
14.    Інші учасники справи відзив на касаційну скаргу не подали. 
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
15.    Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано її матеріали з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.
16.    Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року справу призначено до судового розгляду.
17.    Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
18.    Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
19.    28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
Позиція Верховного Суду 
20.    Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
21.    Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції
22.    Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
23.    Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
24.    01 березня 2017 року до Апеляційного суду Запорізької області надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року.
25.    29 березня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції копію заяви про залишення його позовної заяви до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М. Г., Мелітопольська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності, визнання заповіту недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.
26.    Згідно із частинами першою та другою статтею 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.
27.    Відповідно до пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України 2004 року суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Це вільне волевиявлення позивача може бути реалізовано до ухвалення судового рішення. Оскільки у цьому випадку позов фактично не розглядається судом, то відповідно до частини другої статті 207 ЦПК України 2004 року можливе повторне звернення до суду з тотожним позовом.
28.    В апеляційному суді справа хоча й розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, проте цей порядок має свої винятки і доповнення, встановлені главою 1 «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України 2004 року.
29.    Права особи, яка подала апеляційну скаргу, визначені статтею 300 ЦПК України 2004 року, відповідно до якої ця особа має право на доповнення, зміну апеляційної скарги або її відкликання чи відмови від неї.
30.    Аналіз наведених норм свідчить про те, що на стадії апеляційного розгляду позивачеві не надано право заявляти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, таке право він може реалізувати лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення.
31.    Суд апеляційної інстанції заяву ОСОБА_1 про залишення його позову без розгляду не розглянув та відповідних процесуальних дій з цього приводу не вчинив. 
32.    В той же час суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції та залишив його без змін, виходячи з наступного.  
33.    Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
34.    У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов'язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року.
35.    Згідно з частиною першою статті 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
36.    Статтею 541 ЦК Української РСР було визначено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.
37.    Відповідно до статті 543 ЦК Української РСР, якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено.
38.    Частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
39.    Згідно з частиною другою статті 59 ЦПК України 2004 року обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
40.    Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
41.    Частиною четвертою  статті  60 ЦПК України 2004 року, визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
42.    Згідно із відповіддю головного лікаря Комунальної установи «Мелітопольського психіатричного диспансеру» Запорізької області від 07 липня 2016 року ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога цього комунального закладу не перебував. 
43.    Відповідно до висновку № 496, складеного від 23 вересня 2016 року за результатами проведення судово-психіатричної експертизи, судові експерти не мали можливості відповісти на питання: «Чи міг ОСОБА_4 в момент складання 18 червня 2000 року заповіту, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М. Г., правильно сприймати значення своїх дій та чи міг керувати ними?», «Чи знаходився ОСОБА_4 в момент складання заповіту 18 червня 2000 року під впливом наркотичних або психотропних речовин?», у зв'язку з відсутністю медичної документації. 
44.    Суд першої інстанції, з висновками якого правильно погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскаржуваний заповіт за формою, порядком його посвідчення та відображенню дійсного волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном відповідає вимогам закону. Позивач на підтвердження своїх вимог щодо його недійсності належних та допустимих доказів не надав, у зв'язку із чим суд обґрунтовано відмовив у позові. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
45.    Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
46.    Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.  
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, частиною третьою статті 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
1.         Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
2.         Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                                 О. В. Білоконь 
 
                                                                                                            Б.І. Гулько
 
                                                                                                            Є. В. Синельников 
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк