ПОСТАНОВА
Іменем України

18 грудня 2018 року 
Київ
справа №813/3664/15
адміністративне провадження №К/9901/8647/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Стрелець Т. Г.,
суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу №813/3664/18
за позовом ОСОБА_1 до Підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», ПАТ «Фідобанк», провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року (головуюча суддя- -Братичак У.В.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Судової-Хомюк Н.М., суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Підрозділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», ПАТ «Фідобанк», в якому просив:
1.1. визнати протиправними дії відповідача по оформленню заявок про реалізацію наступного майна: нежитлової будівлі № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., яка знаходиться в АДРЕСА_1; нежитлової будівлі № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 87 м.кв. кадастровий номер НОМЕР_1 
1.2. скасувати і визнати незаконною заявку на реалізацію нежитлової будівлі № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв., яка знаходиться в АДРЕСА_1; нежитлової будівлі № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 87 м.кв. кадастровий номер НОМЕР_1 
1.3. визнати протиправними дії відповідача по арешту і опису наступного майна: Нежитлової будівлі № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв. яка знаходиться в АДРЕСА_1; нежитлової будівлі № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 87 м.кв. кадастровий номер НОМЕР_1.
2.          Позовна заява мотивована тим, що позивач разом із дружиною ОСОБА_3 під час шлюбу придбали та реконструювали нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, на які видано свідоцтво про право власності від 24.04.2013р. Відтак, вказана нерухомість є їх спільною сумісною власністю. Проте, відповідач, всупереч вимог Сімейного та Цивільного кодексів, безпідставно наклав арешт на вказані приміщення та земельну ділянку і в подальшому передав на реалізацію арештоване майно.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.
4. Рішення судів мотивовані тим, що державним виконавцем в повній мірі дотримано вимог чинного законодавства при вчиненні оскаржуваних виконавчих дій.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до  Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення - про задоволення позову повністю.
6. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 листопада 2016 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року.
7. Верховний Суд ухвалою від 17 грудня 2018 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.
8. Касаційна скарга аргументована тим, що спірне майно, яке незаконно арештоване відповідачем, придбане на спільні кошти подружжя, а тому є спільною сумісною власністю позивача та його дружини - ОСОБА_3 Оскільки боржником по виконавчому провадженні є ОСОБА_3, то у державного виконавця не було підстав реалізовувати майно, належне позивачу на праві власності.
9. ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» надало заперечення на касаційну скаргу, в яких просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10.  На виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області перебувало зведене виконавче провадження ЗВП № 41315181 з виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським райсудом м. Львова 30.04.13 р. про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк» 547 695, 88 грн.; виконавчого листа, виданого Шевченківським райсудом м. Львова 30.04.13р. про стягнення з вказаних осіб на користь того ж стягувача 3012 грн. судового збору; виконавчого листа, виданого Шевченківським райсудом м. Львова 24.05.12 р. про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_3 солідарно в користь ПАТ «СЕБ Банк» боргу за кредитним договором у розмірі 379   340,18 грн. та виконавчий лист про солідарне стягнення з тих же осіб на користь того ж стягувача 1700 судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ.
11. В ході примусового виконання державним виконавцем описано та арештоване нерухоме майно боржника - ОСОБА_3, дружини позивача, а саме нежитлові приміщення загальною площею 326,6 м.кв., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0087 га для обслуговування магазину, про що складено акт опису й арешту майна від 25.06.2013р.
12. Згідно правовстановлюючих документів власником вказаного нерухомого майна є ОСОБА_3, дружина позивача.
13. Позивач, ОСОБА_1, вважаючи що державним виконавцем безпідставно описане спільне майно подружжя, на яке поширюється режим спільної сумісної власності, а також оформлено заявку та передано на реалізацію вказане майно, оскаржив такі дії державного виконавця до суду.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
14. Конституція України.
14.1.          Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15. Кодекс адміністративного судочинства України. 
15.1.          Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16. Цивільний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
16.1. Стаття 578. Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.
17. Сімейний кодекс України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
17.1.          Стаття 73. За зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
18. Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV 
18.1.           Стаття 1. Виконавче   провадження  як  завершальна  стадія  судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)  - це сукупність дій органів і посадових осіб,  визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших  органів (посадових осіб),  які провадяться на підставах,  в межах повноважень та у  спосіб,  визначених  цим  Законом,  іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
18.2.          Частини 1, 2 статті 11.  Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
18.3.          Частина 1 статті 6. Державний  виконавець  зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй  діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
18.4.          Стаття 19. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
18.5.          Стаття 25. Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
18.6.          Стаття 60. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
18.7.          Частини 1, 8 статті 54. Стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.
Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV.
18.8.          Стаття 58. Визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем.
Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.
У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.
18.9.          Згідно статті 62 ЗУ «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).
19. Закон України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898-IV.
19.1.           Частини 1 та 3 статті 33. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
19.2.           Частина 2 статті 6. Майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
21. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
22. У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що майно, на яке державним виконавцем накладено арешт та, в подальшому, реалізовано, належить йому та боржнику - ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, а тому відповідні стягнення можуть бути вчинені лише щодо ? частки майна, що належить ОСОБА_3
23. З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
24. Частиною 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV.
25. В свою чергу, Закон України «Про іпотеку» №898-IV у статті 6 встановлює, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.
Таке ж правило закріплене у статті 578 Цивільного кодексу України.
26. Згідно зі статтею 73 Сімейного кодексу України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.
27. Матеріалами справи підтверджено, що позивач надав нотаріально посвідчену згоду від 31.10.2007 року на передачу спірного майна в іпотеку (т.1 а.с. 63).
Дана обставина дає підстави для висновку, що майно, яке є об'єктом стягнення у даному виконавчому провадженні, було передано в повному обсязі в іпотеку  ВАТ «Державний ощадний банк України» за згодою позивача як співвласника. 
Відповідно, подальше укладення ОСОБА_3 договору кредитування може за правилами статті 73 Сімейного кодексу України вважатися таким, що здійснене в інтересах сім'ї, та дозволяє накладати стягнення на таке майно за договором іпотеки.
28. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про правомірність дій державного виконавця щодо накладення арешту і опису наступного майна: нежитлової будівлі № 1-7 загальною площею 94,6 м.кв. яка знаходиться в АДРЕСА_1; нежитлової будівлі № 21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 м.кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 87 м.кв. кадастровий номер НОМЕР_1.
29. Крім того, суд звертає увагу, що нормами стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Такий позов має вирішуватися за правилами цивільної юрисдикції.
30. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач оспорює дії державного виконавця стосовно оформлення заявок про реалізацію спірного майна, а  також накладення арешту та опису даного майна.
Проте, визнанню неправомірними дій державного виконавця щодо накладення арешту на майно має передувати встановлення судом права власності на арештоване майно за позивачем та зняття з нього арешту.
31. Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову. 
32. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
33. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
34. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
35. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       О.В.Білоус
                                                                      І.Л.Желтобрюх