Постанова
Іменем України 
 
19 грудня 2018 року
м. Київ
 
справа № 219/5501/17
провадження № 61-1431св17 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року у складі судді Давидовської Т. В. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Санікової О. С., Хейло Я. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут про відшкодування моральної шкоди. 
 
У подальшому просила залучити як співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (далі - ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат»).
 
За клопотанням представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут судом було здійснено заміну відповідача на належного у зв'язку з реорганізацією, а саме: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут на його правонаступника - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення).
 
Позовна заява мотивована тим, що з 03 лютого 1978 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з підприємством, правонаступником якого є ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».
 
28 березня 2005 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. 
 
Під час роботи в шкідливих умовах виробництва отримала професійне захворювання: коніотуберкульоз силікатом, вузлова форма 2/1, вогнищевий туберкульоз в S 1-2 з права в формі ущільнення. 
 
За наслідками розслідування професійного захворювання Артемівською санітарно-епідеміологічною службою комісією складений акт форми Н-362/0 від 28 травня 2003 року, пунктом 14 якого встановлено, що професійне захворювання виникло через роботу в умовах підвищеної запиленості, а пунктом 17 цього акта винною особою визнано представника роботодавця - начальника цеху № 5 ОСОБА_2 
 
У подальшому їй підтверджено встановлення 60 % стійкої втрати професійної працездатності. 
 
Стверджує, що отримання професійного захворювання призвело до порушення її особистих немайнових прав, наслідком стало порушення нормальної життєдіяльності, здійсненням нею додаткових зусиль для організації свого життя.
 
Посилаючись на викладене вище та з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення, ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на її користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, пов'язаним з професійним захворюванням, у розмірі 100 000 грн.
 
Ухвалою (протокольною) Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2017 року ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» залучено до справи як співвідповідача.
 
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від  02  жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, 18 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди саме Фондом соціального страхування, а не роботодавцем, оскільки право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з 17 червня 2003 року на момент дії Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
 
Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 18 000 гривень, суд першої інстанції виходив із тяжкості ушкодження здоров'я позивачки, характеру та тривалості моральних страждань позивачки у зв'язку з отриманням професійного захворювання, судом враховані засади розумності, виваженості та справедливості.
 
Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задоволено частково.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року змінено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області і ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 18 000 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції при вирішенні спору у повній мірі з'ясував та перевірив обставини справи, перевірив докази та дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального права, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Разом з цим, покладаючи на відділення обов'язок зі сплати морального відшкодування позивачу, суд першої інстанції не звернув увагу, що Бахмутське відділення є відокремленим підрозділом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій та не є юридичною особою, не має правосуб'єктності, а є відокремленою частиною юридичної особи, яка його створила.
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині пред'явлених позовних вимог до Фонду. 
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення, в якому перебуває на обліку ОСОБА_1 та з рахунків якого отримує страхові виплати, не має статусу юридичної особи та є відокремленим структурним підрозділом у складі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, а тому саме відділення є належним відповідачем у цій справі. При визначенні розміру морального відшкодування позивачу судами попередніх інстанцій не враховані положення статті 23 ЦК України та залишено поза увагою, що відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями (далі - МСЕК) ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22 грудня 1995 року № 212, на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. 
Крім того, із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (в редакції від 20 березня 2007 року) виключено частину третю статті 34, яка передбачала право потерпілих на відшкодування моральної шкоди. 
У цій цивільній справі відсутні факти не тільки спричинення моральної шкоди, але й також обґрунтування розміру цієї шкоди, відсутні докази зміни образу життя, характеру фізичних та душевних страждань. 
Згідно із частиною восьмою статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, що в свою чергу виключає обов'язок і відповідальність Фонду по їх виплаті.
З огляду на викладене та з урахуванням положень статей 153, 237-1 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці», обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди у зв'язку з виникненням хронічного професійного захворювання у даному випадку покладається виключно на ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».
Також судами не враховано, що позов від імені ОСОБА_1 було подано особою, яка не мала на це відповідних повноважень.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року справу призначено до судового розгляду. 
 
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» зазначило, що оскільки страховий випадок та встановлення позивачу стійкої втрати працездатності мали місце під час дії Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», положеннями статті  13  якого (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу стійкої втрати працездатності) встановлено виконання страховиком зобов'язань перед потерпілим у випадку порушення правил охорони праці застрахованим, вимоги до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково. 
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Судами попередніх інстанцій установлено, що з 03 лютого 1978 року по 28  березня 2005 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», працюючи на різних посадах, та була звільнена за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (а. с. 8-11).
 
Згідно з актом розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою Н-362/0 від 28 травня 2003 року, а саме пунктом 14, професійне захворювання ОСОБА_1 виникло через роботу в умовах підвищеної запиленості, при цьому у пункті 17 цього акта винною особою визначено представника роботодавця - начальника цеху № 5 ОСОБА_2 (а. с. 18-20).
 
Згідно з висновком МСЕК від 17 червня 2003 року серії 2-18 АВ № 053174 ОСОБА_1 вперше встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності по 17 червня 2005 року, що переглядалось, та за висновком МСЕК (довідка від 04 липня 2005 року серії ДОН-04 № 063068) встановлено 60 % стійкої втрати професійної працездатності безстроково (а. с. 39-41).
 
Мотивуючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій зазначили, що право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з 17 червня 2003 року (дня встановлення вперше висновком МСЕК їй стійкої втрати працездатності), тобто до набрання чинності Законами України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, які передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», яким була виключена стаття 34  вказаного Закону, яка передбачала право потерпілих на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування.
 
З огляду на те, що стійку втрату працездатності позивачу вперше встановлено у період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, за рахунок Фонду соціального страхування.
 
З такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи (частина).
 
Частинами першою та другою статті 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
 
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частина третя статті 5 ЦК України).
 
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини перша, третя-п'ята статті 23 ЦК України).
 
Частиною першою статті 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законодавством (згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України). Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
 
Законом України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладений у новій редакції: з назвою «Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».     
 
Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» набув чинності 01 січня 2015 року.
 
Пункт 1 частини другої статті 10 Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачає обов'язок страховика - Фонду соціального страхування України, виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом.
 
Відповідно до частини сьомої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності: 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.
 
Згідно із частиною восьмою статті 36 вказаного Закону у редакції від 01 січня 2015 року відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.
 
Відповідно до пункту 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від  09  лютого 1999 року (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
 
Згідно з ухвалою Конституційного Суду України від 10 липня 2018 року 
№ 43-у/2018 (справа № 1-59/2018 (3452/17) про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», Конституційний Суд України зазначив, що він вже розглядав питання про відповідність статтям 1, 3, 8, частинам другій, третій статті 22, статтям 46, 48 Конституції України (конституційність) положень пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V, якими було скасовано право потерпілих на виробництві застрахованих громадян та членів їхніх сімей на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування, встановлене Законом № 1105 у первинній редакції.
 
У Рішенні від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 Конституційний Суд України встановив, що таким скасуванням право зазначених категорій громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац дев'ятий пункту 5 мотивувальної частини). Конституційний Суд України у вказаному рішенні також констатував, що такий розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене Конституційний Суд України дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неконституційними положень Закону № 717-V, якими було скасовано право застрахованих громадян, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування, гарантоване приписами Закону № 1105-XIV у первинній редакції (абзац дев'ятий пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 08 жовтня 2008 року 
№ 20-рп/2008).
 
Таким чином, Фонд соціального страхування на час набрання чинності Законом України № 77-VІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не був суб'єктом, за рахунок коштів якого здійснювалося відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань. Таким суб'єктом з 01 січня 2006 року є роботодавець. Положення Закону № 717-V, якими скасовано право потерпілих на виробництві громадян на відшкодування їм моральної (немайнової) шкоди за рахунок Фонду соціального страхування, визнані Конституційним Судом України такими, що відповідають Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008). 
 
Аналізуючи наведені вище норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що на момент звернення до суду ОСОБА_1 як особи, потерпілої від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань, відшкодування їй моральної (немайнової) шкоди не вважалось страховою виплатою у розумінні положень частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та мало здійснюватись незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.
 
Таким чином, суди попередніх інстанцій, встановивши, що ОСОБА_1 звернулася до суду у травні 2017 року, тобто після набрання чинності вищевказаним законом, дійшли помилкового висновку про те, що вона має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування.
 
Крім того, визначене вище застосування частини восьмої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не протирічить статті 58 Конституції України, оскільки Фонд соціального страхування не є особою, яка завдала моральну шкоду позивачу. 
 
Скасування обов'язку Фонду, який був передбачений, зокрема статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» 1999 року, здійснювати відповідну страхову виплату потерпілому означає скасування обов'язку (функції), а не відповідальності винної особи. 
 
Скасування відповідного обов'язку Фонду соціального страхування не позбавляє потерпілого права на відшкодування моральної шкоди у роботодавця як винної особи, відповідно до норм ЦК України та КЗпП України.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
 
Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. 
 
Згідно з частинами першою та п'ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
 
Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
 
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України).
 
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
 
Зважаючи на те, що у справі не вимагається встановлення додаткових обставин та дослідження доказів, а також ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» залучено до участі у справі як співвідповідача, колегія суддів вважає за можливе вирішити спір в частині пред'явлених позовних вимог до роботодавця потерпілої особи.
 
Суди попередніх інстанцій обґрунтовано встановили факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок отримання професійного захворювання під час роботи в ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в умовах підвищеної запиленості.
 
Згідно з пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
 
Зважаючи на те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, професійні захворювання отримані позивачем під час виконання нею трудових обов`язків, тому наявні підстави, передбачені статтями 153, 
237-1 КЗпП України, для відшкодування роботодавцем працівнику моральної шкоди.
 
Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити частково.
 
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2017 року скасувати.
 
Позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Бахмутського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» задовольнити частково.
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, 18 000 (вісімнадцять тисяч) грн.
 
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 Б. І. Гулько

                                                                                                            Є.В. Синельников 

                                                                                                            С. Ф. Хопта

                                                                                                            Ю.В. Черняк