Постанова
Іменем України
 
06 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 202/1116/12
провадження № 61-9681св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача | - | Пророка В. В.,
суддів: | | Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач | - | ОСОБА_6,
відповідач | - | Спілка громадян співвласників майна пайового фонду Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Лісниченське»),
особа, яка подала апеляційну скаргу
| - | ОСОБА_7,
 
розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом ОСОБА_6 до Спілки громадян співвласників майна пайового фонду Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Лісниченське») про виділення майна із пайового фонду, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року, постановлене колегією суддів у складі: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.                У березні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до Бершадського районного суду Вінницької області з позовом до Спілкb громадян співвласників майна пайового фонду Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Лісниченське») (далі - КСП «Поділля» та ТОВ «Лісниченське») про виділення майна із відповідного пайового фонду.
 
2.                Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_6 є власником майнового паю в пайовому фонді КСП «Поділля», реорганізованого в ТОВ «Лісничанське», відповідно до трьох майнових сертифікатів, розмір якого становить 154 633,00 грн.
 
3.                Позивач виявив бажання займатися індивідуальним господарством і скористатися своїм правом на виділення йому майнового паю в натурі, але відповідач в добровільному порядку не бажає виділити в рахунок майнового паю майно на суму 154 633,00 грн згідно з структурою зазначеного пайового фонду. Тому ОСОБА_6 змушений звернутися до суду з цим позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить ухвалити рішення суду, яким в рахунок належного йому майнового паю виділити майно на суму 154 633,00 грн, а саме приміщення піднавісу, розташованого на АДРЕСА_1, що позначено літерою "А", загальною площею 909 кв. м, вартістю 63 653,00 грн (далі - спірне приміщення піднавісу) та визнати за ним право власності на це майно,а також виділити інше майно в натурі з зазначеного пайового фонду на суму 90 980,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
4.                Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено, вирішено:
-    виділити ОСОБА_6 в рахунок належних йому майнових паїв згідно з майновими сертифікатами серії НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 в пайовому фонді КСП «Поділля», реорганізованого в ТОВ "Лісничанське" (село Лісниче, Бершадського району Вінницької області), майно, а саме спірне приміщення піднавісу, а на залишок суми в розмірі 90 980,00 грн виділити ОСОБА_6 інше майно в натурі;
-    визнати за ОСОБА_6 право приватної власності на спірне приміщення піднавісу.
 
5.                Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про КСП) пай є власністю члена підприємства і у разі виходу із підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.
 
6.                В судове засідання сторони та їх представники не з'явились, належним чином були повідомлені про розгляд справи судом. Позивач подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача подав заяву про визнання позовних вимог позивача.
 
7.                Судом встановлено, що позивач є власником майнового паю у пайовому фонді КСП «Поділля», реорганізованого в ТОВ «Лісничанське», що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП «Поділля» (майновий сертифікат) серії НОМЕР_2 від 19 березня 2012 року, свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП «Поділля» (майновий сертифікат) серії НОМЕР_1 від 20 березня 2012 року, свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП «Поділля» (майновий сертифікат) серії НОМЕР_3 від 02 квітня 2012 року на загальну суму 154 633,00 грн.
 
8.                Комісією з врегулювання майнових відносин було вирішено в рахунок належних позивачу зазначених майнових сертифікатів на загальну суму 154 633,00 грн виділити йому у власність спірне приміщення піднавісу, що підтверджується рішенням комісії з врегулювання майнових відносин від 12 березня 2012 року та 17 квітня 2012 року, а на залишок суми в розмірі 90 980,00 грн виділити позивачу інше майно в натурі.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції
 
9.                Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 (в залежності від контексту далі - апелянт) задоволено: скасовано рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2012 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.
 
10.            Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_7 є членом спілки громадян співвласників майна пайового фонду КСП «Поділля» та власником майнового сертифікату в пайовому фонді КСП «Поділля», реорганізованого в ТОВ «Лісничанське». ОСОБА_7 вважає, що порушено його законне право на володіння, розпорядження і отримання у власність спірного приміщення піднавісу.
 
11.            Суд першої інстанції розглянув справу без залучення до участі у справі ОСОБА_7, який володіє правом на предмет спору, та не з'ясував чи вирішено питання про виділення майна в рахунок майнового паю зборами співвласників пайового фонду КСП «Поділля», реорганізованого в ТОВ «Лісничанське».
 
12.            Із матеріалів справи та апеляційної скарги випливає, що право ОСОБА_7 рішенням суду першої інстанції порушено у зв'язку з незалученням його до участі у справі.
 
13.            Апеляційний суд законодавчо не наділений правом скасувати рішення, після чого, залучивши на стадії апеляційного провадження зазначену особу до участі у справі, вирішити спір щодо її прав, оскільки відповідно до норм процесуального закону така особа має права й обов'язки при розгляді справи в суді першої інстанції, які порушуються у разі відсутності участі її в цій інстанції.
 
14.            При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що на час пред'явлення позову не було спору щодо виділеного майна позивачу.
 
15.            Крім того, резолютивна частина рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 215 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі позначення цього документа у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004), а саме посилання в ній на те, що на суму 90 980,00 грн передбачено виділення іншого майна в натурі, на думку апеляційного суду, виконати не можливо.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
16.            У грудні 2016 року ОСОБА_6 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), вважаючи, що суд апеляційної інстанції прийняв судове рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.
 
17.            У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року, залишивши в силі рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2012 року.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
18.            Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.
 
19.            Ухвалою судді ВССУ від 17 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
 
20.            Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
21.            21 лютого 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.
 
22.            Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
23.            Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
24.            Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
25.            Позивач вважає, що апеляційний суд в порушення його прав не звернув увагу на його доводи щодо відсутності поважних причин пропуску строку позовної давності у справі, оскільки апелянт є батьком позивача та використовував разом з ним спірні приміщення піднавісу, а тому це є достатнім фактом, щоб вважати відсутніми поважні причини пропуску строку позовної давності через виявлення апелянтом існування рішення суду першої інстанції з відповідним запізненням.
 
26.            Позивач вважає, що апелянт не мав права звертатись до апеляційного суду з відповідною апеляційною скаргою, оскільки рішення суду першої інстанції жодним чином не порушує права апелянта. Зокрема, апелянт знав про рішення загальних зборів колишніх членів КСП «Поділля» щодо виділення позивачу майна з відповідного пайового фонду.
 
(2) Позиція інших учасників справи
 
27.            У лютому 2017 року апелянт подав заперечення на касаційну скаргу позивача, в якій просив відхилити її та залишити без змін судове рішення суду апеляційної інстанції.
 
28.            Рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд не мав права вирішувати питання, яке вирішив, а зазначене рішення призвело до того, що позивач почав вимагати передати йому присуджене майноу інших членів Спілки громадян співвласників майна пайового фонду Колективного сільськогосподарського підприємства «Поділля» (ТОВ «Лісниченське»).
 
29.            Інші доводи ОСОБА_7, в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та обставин справи, суд касаційної інстанції не приймає до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
30.            Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
 
31.            Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
32.            Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
33.            Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
34.            Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
 
35.            Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
 
(1.1) Щодо підстав задоволення апеляційної скарги
 
36.            Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 ЦПК України 2004).
 
37.            Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина третя статті 10 ЦПК України 2004).
 
38.            Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (частина третя статті 60 ЦПК України 2004).
 
39.            Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша статті 179 ЦПК України 2004).
 
40.            Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (частини перша та друга статті 57 ЦПК України 2004).
 
41.            Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України 2004).
 
42.            Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляду справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.
 
43.            Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).
 
44.            Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 292 ЦПК України 2004).
 
45.            Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частина друга статті 303 ЦПК України 2004).
 
46.            Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004).
 
47.            Під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (згідно з частиною першою статті 214 ЦПК України 2004).
 
48.            Суб'єктом права власності у колективному сільськогосподарському підприємстві (далі - підприємство) є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства (частина друга статті 7 Закону про КСП).
 
49.            Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам (абзац другий частини першої статті 7 Закону про КСП). Право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном (частина друга статті 8 Закону про КСП).
 
50.            Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві (частина друга статті 9 Закону про КСП).
 
51.            У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Спори, що виникають при здійсненні цього права, розглядаються судом (частина третя статті 9 Закону про КСП).
 
52.            Самоврядування в підприємстві забезпечується на основі права членів підприємства брати участь у вирішенні всіх питань його діяльності, виборності та підзвітності виконавчо-розпорядчих органів, обов'язковості рішень, прийнятих більшістю, для всіх членів підприємства (стаття 22 Закону про КСП).
 
53.            Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства з боку державних, громадських і кооперативних органів, політичних партій і рухів не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Державні органи і посадові особи можуть втручатися у діяльність підприємства тільки відповідно до своєї компетенції, встановленої законодавством (абзац другий частини першої статті 26 Закону про КСП).
 
54.            У разі реорганізації підприємства паї його членам або їх спадкоємцям видаються правонаступниками цього підприємства за рахунок майна, яке було віднесене до складу пайового фонду підприємства на дату його реорганізації і передане на баланс правонаступникам (частина сьома статті 31 Закону про КСП).
 
55.            Відповідно до пункту 2 статті 2 Указу Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» Міністерству аграрної політики України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським, районним державним адміністраціям забезпечити утворення комісій з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, а також  здійснення заходів, передбачених пунктом 1 цієї статті, із залученням до їх складу колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, працівників органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та представників суб'єктів господарювання, які було створено внаслідок реорганізації чи на основі майна, що належало ліквідованим колективним сільськогосподарським підприємствам. Цей документ також передбачає (абзаци четвертий та шостий пункту 1 статті 2) запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати) та можливість виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.
 
56.            Комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі - комісія), створена з метою забезпечення захисту прав на пайовий фонд майна членів колективних сільськогосподарських підприємств (далі - підприємства), в тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства (пункт 1 Типового положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177).
 
57.            У разі коли під час реорганізації підприємства перелік активів і зобов'язань підприємства не був складений, комісія складає його за даними інвентаризації, проведеної на дату реорганізації. У разі коли інвентаризація на дату реорганізації не проводилася, загальний перелік активів і зобов'язань складається на дату реорганізації підприємства за матеріалами бухгалтерського обліку (регістрів аналітичного та синтетичного обліку) (абзаци другий та третій пункту 4 Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177).
 
58.            Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується зборами співвласників (частина друга пункту 4 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177, в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Порядок визначення майнових паїв).
 
59.            Для визначення розмірів майнових паїв членів підприємств необхідно: затвердити Положення про порядок паювання майна (розробляється комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі - комісія), затверджується загальними зборами членів підприємств); скласти список осіб, які мають право на майновий пай (складається комісією і затверджується зборами співвласників); визначити індивідуальні майнові паї (затверджується зборами співвласників відповідно до вимог законодавства) (пункти 2, 3 та 4 Порядку визначення майнових паїв).
 
60.            Досліджені судом першої інстанції документи загальних зборів співвласників КСП «Поділля» та відповідної комісії є колективними рішеннями, які обов'язкові для інших членів пайового фонду КСП «Поділля» відповідно до статті 22 Закону про КСП.
 
61.            Апеляційним судом зазначено, але не встановлено, в чому полягає право апелянта на предмет спору та в чому полягає сам предмет спору з позивачем та відповідачем. В цьому міститься також протиріччя, оскільки апеляційний суд сам зазначив, що частина рішення суду першої інстанції не може бути виконана, оскільки не встановлено конкретне майно, яке передається за цим рішенням в натурі. Виходячи з цього не зрозуміло яким правом володіє апелянт та на який конкретний предмет спору, в зв'язку з чим його незалучення судом першої інстанції до розгляду справи призвело до порушення прав апелянта.
 
62.            З довідок, доданих до апеляційної скарги, не випливає, в чому полягає порушення права апелянта рішенням суду першої інстанції у цій справі. Інших доказів заявленого апелянтом факту порушення його прав апеляційним судом не досліджено, в матеріалах справи вони відсутні. З матеріалів справи випливає, що суд першої інстанції досліджував документи загальних зборів співвласників підприємства та відповідної комісії щодо реалізації отримання паю позивачем, в тому числі його визначення. Суд першої інстанції на зазначив про порушення в цьому питанні. Апеляційний суд також не зазначив таких порушень. А визначення порушеного права апелянта апеляційний суд звів лише до того, що суд першої інстанції не залучив апелянта до відповідної справи, порушення прав якого ґрунтується лише на твердженні апелянта про таке порушення. Верховний Суд не встановлює наявність або відсутність порушень в зазначених документах відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, а доведених підстав для сумніву в правильності висновків судів попередніх інстанцій по цьому питанню не надано.
 
63.            Матеріалами справи не підтверджується твердження апелянта, що суд першої інстанції вирішив питання про його права та обов'язки, в тому числі без участі апелянта. Апеляційний суд не навів обґрунтованих доводів на підтвердження того, що суд першої інстанції прийняв рішення про права чи обов'язки апелянта.
 
64.            Враховуючи зазначене, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 212-214 ЦПК України 2004, ним необґрунтовано скасовано рішення суду першої інстанції в його конкретній частині. В зв'язку з цим рішення апеляційного суду підлягає скасуванню.
 
(1.2) Щодо відповідності рішення суду першої інстанції вимогам процесуального законодавства
 
65.            Згідно із абзацом першим пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Постанова ПВСУ № 14) ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК України 2004, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.
 
66.            Відповідно до пункту 13 Постанова ПВСУ № 14 резолютивна частина судового рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України 2004.
 
67.            Всупереч вимогам статті 214 ЦПК України суд першої інстанції не встановив належним чином обставини справи, зокрема не встановив як саме має виконуватись виділення ОСОБА_6 інше майно ТОВ «Лісниченське» в натурі на залишок вартості його паю в сумі 90 980,00 грн, яке конкретно майно має виділятись, що робить неможливим виконання рішення суду першої інстанції в цій частині через його нечіткість та невизначеність.
 
68.            Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині виділення ОСОБА_6 іншого майна ТОВ «Лісниченське» в натурі на залишок вартості його паю в сумі 90 980,00 грн та направленню у цій частині справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
69.            Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (підпункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
70.            Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
 
71.            Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).
 
72.            На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_6: скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року, скасувати рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2012 року в частині виділення ОСОБА_6 іншого майна ТОВ «Лісниченське» в натурі на залишок вартості його паю в сумі 90 980,00 грн, направивши у цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
(2.2) Щодо дій, які повинен виконати суд першої інстанції
 
73.            Належним чином дослідивши та оцінивши всі докази у справі об'єктивно встановити обставини справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення у справі.
 
74.            Здійснити розподіл судових витрат.
 
(2.3) Щодо судових витрат
 
75.            Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
76.            Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
 
77.            Позивач не заявляв вимог про відшкодування судових витрат. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
78.            Враховуючи, що Верховний Суд не ухвалює нового рішення, а передає справу в певній частинці на новий розгляд до суду першої інстанції розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 413, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:
 
1. Задовольнити частково касаційну скаргу ОСОБА_6.
 
2. Скасувати рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2012 року та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року в частині виділення ОСОБА_6 іншого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісниченське» в натурі на залишок вартості його паю в сумі 90 980,00 грн та направити справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
3. В іншій частині скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року та залишити в силі рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28 травня 2012 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          В. С. Висоцька

                                                                                                                      А. О.Лесько

                                                                                                                      С. Ю. Мартєв

                                                                                                                      В. В.Пророк

                                                                                                                      І.М. Фаловська