ПОСТАНОВА
Іменем України

27 листопада 2018 року 
м. Київ
справа №804/15971/15
касаційне провадження №К/9901/24960/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 (суддя Павловський Д.П.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 (головуючий суддя - Чумак С.Ю., судді: Гімон М.М., Юрко І.В.) у справі № 804/15971/15 за позовом Українсько-Німецького товариства з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями фірма «Суз» до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Українсько-Німецьке товариство з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями фірма «Суз» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.09.2015 № 0002711503.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 28.01.2016 адміністративний позов задовольнив повністю. 
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 04.07.2016 залишив постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 без змін. 
Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області оскаржила їх у касаційному порядку. 
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2016, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: статті 43, пунктів 49.1, 49.2 статті 49, пункту 131.2 статті 131 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин),            статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).
Зокрема, наголошує на правомірності оскаржуваного акта індивідуальної дії.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.03.2015 позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, в якій самостійно визначено до сплати суму грошового зобов'язання в розмірі 41154,00 грн.
Платіжним дорученням від 11.03.2015 № 401 Українсько-Німецьким товариством з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями фірмою «Суз» сплачено 41154,00 грн. з призначенням платежу «податок на прибуток за 2014 рік».
Листом від 13.03.2015 № 1303/15 позивач повідомив податковий орган про необхідність здійснення перепризначення грошових коштів, сплачених як податок на прибуток приватних підприємств, у розмірі 41154,00 грн. у рахунок сплати податку на прибуток приватних підприємств, створених за участю іноземних інвесторів.
У свою чергу, відповідачем проведено камеральну перевірку Українсько-Німецького товариства з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями фірми «Суз» з питань своєчасної сплати узгодженої суми з податку на прибуток за 2014 рік, за результатами якої складено акт від 26.08.2015 № 1021/153/14283674.
За її наслідками контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з огляду на порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов'язання. 
На підставі зазначеного акта перевірки Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.09.2015 № 0002711503, згідно з яким Українсько-Німецьке товариство з обмеженою відповідальністю та іноземними інвестиціями фірму «Суз» зобов'язано сплати штраф у розмірі 4111,46 грн.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Водночас пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної сплати, зокрема узгодженої суми грошового зобов'язання, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), лише за наявності його вини.
У справі, що розглядається, судами встановлено, що граничним терміном сплати узгодженої суми грошового зобов'язання, вказаної в податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, було 12.03.2015.
11.03.2015 позивачем сплачено задеклароване зобов'язання, що підтверджується платіжним дорученням № 401 на суму 41154,00 грн., проте помилково зазначено код бюджетної класифікації платежу, а саме: « 11021000» як податок на прибуток приватних підприємств, замість правильного коду бюджетної класифікації платежу « 11020300» як податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів.
Згідно з частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Відповідно до частини п'ятої статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.
Пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.
Таким чином, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), має кваліфікуватись як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Крім того, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації в платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) штрафних санкцій.
Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 16.06.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Хмельницькгаз» до Городоцької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі                         м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 у справі № 804/15971/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк